ПОСТАНОВА 
іменем України

20 липня 2021 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 391/788/18
провадження № 22-ц/4809/802/21 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Дуковського О.Л.
за участю секретаря судового засідання Кравченко Я.С.

учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 09 лютого 2021 року у складі судді Мумиги І.М.,

ВСТАНОВИВ:

28 травня 2016 року ОСОБА_1 у ході розгляду кримінальної справи звернувся в суд з цивільним позовом до ОСОБА_2 про стягнення збитків, завданих злочином. Постановою Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року по справі №391/407/16-к вирок Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 29 серпня 2017 щодо ОСОБА_2 в частині вирішення цивільного позову щодо відшкодування моральної шкоди потерпілого ОСОБА_4 скасовано та постановлено призначити новий розгляд провадження в цій частині у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
В обґрунтування заявленого позову  ОСОБА_1 посилався на те, що ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України, кваліфіковане як умисне спричинення тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_5 , який є його племінником та він залучений у кримінальному провадженні як потерпілий. Внаслідок цього кримінального правопорушення йому було завдано непоправну моральну шкоду, яка виразилася у втраті близької людини, у величезних моральних переживаннях, руйнуванні звичного для нього перебігу життя, погіршення його психоемоційного стану та здоров`я.
Вироком Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2016 року по справі № 391/407/16-к ОСОБА_2 , залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 29 серпня 2017 року, ОСОБА_2 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, його визнано винним у тому, що своїми діями ОСОБА_2 навмисно заподіяв тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_5 . Потерпілим по кримінальному провадженню визнано його, як близького родича ОСОБА_5 , та стягнуто з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду в сумі 12575,07 грн та моральну шкоду в сумі 70000 грн. Постановою Верховного суду від 11 жовтня 2018 року вирок Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 29 серпня 2017 року в частині вирішення його цивільного позову щодо відшкодування моральної шкоди скасовано і призначено новий розгляд в цій частині у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Ухвалою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 16 листопада 2018 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих злочином.
17 березня 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача на його користь збитки, завдані злочином у рахунок відшкодування моральної шкоди у сумі 1020168 грн.
Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 09 лютого 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 500 000 грн. Вирішено питання судових витрат.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Відзив на апеляційну  скаргу  до апеляційного суду не надходив.
ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , підтримала доводи поданої апеляційної скарги, просила її задовольнити.
Позивач у судове засідання апеляційного суду не з`явився. Про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Колегія суддів постановила ухвалу про слухання справи у відсутності позивача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що вироком Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2016 року по справі №391/407/16-к ОСОБА_2 засуджений за ч.2 ст.121 КК України та його визнано винним в тому, що він своїми діями навмисно заподіяв тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя в момент заподіяння, що спричинило ІНФОРМАЦІЯ_1 смерть ОСОБА_5 . На підставі заяви потерпілим до кримінального провадження залучено ОСОБА_1 (т.2 а.с.75). 
Як встановлено під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 та як зазначено у вироку Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 29 серпня 2017 року, потерпілий ОСОБА_1 є родичем з померлим ОСОБА_5 , що підтверджується наданими в судовому засіданні документами, а саме свідоцтвом про народження ОСОБА_5 , Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, свідоцтвом про смерть ОСОБА_6 (т.1 а.с.4-26).
Постановою Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року по справі №391/407/16-к вирок Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 29 серпня 2017 щодо ОСОБА_2 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_4 щодо відшкодування моральної шкоди скасовано та постановлено призначити новий розгляд провадження в цій частині у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Підставами для скасування вироку в частині задоволення цивільного позову про стягнення моральної шкоди є незазначення в рішенні суду, з наведенням відповідних доказів, обґрунтування для визначення саме такого розміру відшкодування, а також не перевірено наявність підстав, передбачених законом для стягнення такої шкоди (т.1 а.с.27-32).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в результаті протиправних дій відповідача загинув племінник позивача, який не є родичем першого ступеня спорідненості, але проживав з позивачем однією сім`єю, смерть останнього для нього є непоправимою втратою, що свідчить про те, що позивач отримав душевні страждання на все своє життя та їх неможливо оцінити в матеріальному виразі.
Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду, виходячи з такого.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З матеріалів справи убачається, що вироком Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2016 року ОСОБА_2 засуджено за ч.2 ст.121 КК України та його визнано винним в тому, що він своїми діями навмисно заподіяв тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя в момент заподіяння, що спричинило ІНФОРМАЦІЯ_1 смерть ОСОБА_5 .
Верховний Суд у своїй постанові від 11 жовтня 2018 року по справі №391/407/16-к, скасовуючи вирок в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_4 щодо відшкодування моральної шкоди, наголосив, що задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_2 на користь потерпілого 70000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції належним чином не перевірив наявність підстав, передбачених законом, для стягнення такої шкоди.
Відповідно до  ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Відповідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
В силу положень ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Тобто, право на відшкодування такої шкоди виникає у випадках, передбачених законом та у осіб, які є близькими родичами або членами сім`ї. Враховуючи те, що положення ЦПК України не містять визначення терміну «близькі родичі та члени сім`ї» та враховуючи те, що моральна шкода стягується у зв`язку з вчиненням кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає за доцільне застосувати положення п.1 ч.1 ст.3 КПК України.
Згідно з п.1 ч.1 ст.3 КПК України близькі родичі та члени сім`ї - це чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.
Отже, у справі, що переглядається, позивач ОСОБА_1 є дядьком померлого ОСОБА_5 та не входить до переліку осіб, яких закон визначає як близьких родичів.
Задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали однією сім`єю.
Апеляційний суд вважає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_5 проживали однією сім`єю.
Згідно з довідкою Виконавчого комітету Компаніївської селищної ради №13 Кропивницького району Кіровоградської області від 27 січня 2021 року ОСОБА_5 з жовтня 2015 року до часу смерті проживав у АДРЕСА_1 , склад сім`ї померлого на період проживання до дня смерті складав: ОСОБА_7 - власник житлового будинку, тесть дядька, ОСОБА_8 - теща дядька, ОСОБА_1 - дядько, ОСОБА_4 - тітка (т.2 а.с.73).
Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Колегія суддів відхиляє зазначений доказ, як неналежний, оскільки Виконавчий комітет Компаніївської селищної ради не є органом, правомочним встановлювати такий факт. Крім того проживання ОСОБА_5 за зазначеною адресою, зокрема без реєстрації, не свідчить про проживання осіб однією сім`єю, тобто не лише спільно проживають, а пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки. 
Отже, колегія суддів вважає висновок суду про те, що померлий ОСОБА_5 є членом сім`ї позивача ОСОБА_1 , тому останній має право на відшкодування моральної шкоди, помилковим та таким, що не відповідає обставинам справи.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вказаних вимог закону не врахував, неповно з`ясував обставини справи, які мають значення для справи, чим порушив норми процесуального права.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За таких обставин колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування судом норм матеріального права, а відтак і помилкового визначення юридичних наслідків цих обставин. Зазначене відповідно до вимог ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України
       
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити.
Рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 09 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої злочином, відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 28 липня 2021 року.

Головуючий суддя         О.І. Чельник

Судді О.Л. Дуковський

C.М. Єгорова