Дата документу 28.09.2021 Справа № 333/3376/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 333/3376/19 
Провадження №22-ц/807/3345/21 
Головуючий в 1-й інстанції – Крамаренко І.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року                                         місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С.В.	
суддів:	Крилової О.В., Полякова О.З.,	
секретар	Бєлова А.В.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2021 року, постановлену у м. Запоріжжі у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення способу та порядку виконання судового рішення,- 

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення способу та порядку виконання судового рішення, в якій зазначив наступне. Відповідно до виконавчих документів по справі №333/3376/2019 Запорізьким апеляційним судом присуджено до стягнення з Запорізької міської ради на користь ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди у розмірі 192 678,98 грн., моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн. Відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі по тексту - Порядок № 845), ОСОБА_1 23.12.2020 звернувся до Управління державної казначейської служби казначейства у м. Запоріжжя про виконання виконавчого листа по справі № 333/3376/19, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя 23.10.2020. Розглянувши виконавчий документ, Управлінням виявлено обставину, що унеможливлює їх виконання. Відповідно до виконавчого документа по справі № 333/3376/2019 судом присуджено до стягнення з Запорізької міської ради (ЄДРПОУ 04053915) на користь ОСОБА_1 суму матеріальної допомоги у розмірі 192 678,98 грн, суму моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. Механізм виконання рішень про стягнення коштів боржників, що обслуговуються в органах Державної казначейської служби України, визначено Порядком № 845, відповідно до якого стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Державної казначейської служби України, в якому обслуговується боржник (відкриті рахунки), або за його місцезнаходженням документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку. Також, зазначив, що Управлінням Держказначейської служби повідомлено, що виконання виконавчого документа про стягнення коштів з Запорізької міської ради є неможливим, оскільки вказана установа не є розпорядником бюджетних коштів, не має фінансових, ресурсів та не має відкритих рахунків в органах Державної казначейської служби України, натомість відповідно до Єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів на обслуговуванні в Управлінні Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області (договір від 05.01.2015 № 25 “Про здійснення розрахунково-касового обслуговування”) знаходиться - Виконавчий комітет Запорізької міської ради (ЄДРПОУ 02140892), який згідно з частиною 1 статті 11 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування» (далі по тексту - Закон України) є виконавчим органом Запорізької міської ради. Таким чином, враховуючи вищевикладене, наявні обставини, що унеможливлюють виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 30.09.2020 по справі № 333/3376/19. Заявник просить встановити спосіб і порядок виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 30.09.2020 по справі № 333/3376/19.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2021 року, у задоволені заяви ОСОБА_1 про встановлення способу та порядку виконання судового рішення – відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість висновків суду, порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та прийняти рішення яким встановити порядок та спосіб виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 30.09.2020 року.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є, те що заявником надано докази щодо неможливості виконання постанови апеляційного суду і суд першої інстанції відмовляючи у встановленні способу та порядку виконання рішення не вжив заходів щодо відновлення порушених прав заявника.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положенням ч. 1 п. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу – без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Запорізького апеляційного суду від 30.09.2020, у справі №333/3376/19, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.02.2020 – скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Запорізької міської ради на користь ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди у розмірі 192678,98 грн, суму моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. В іншій частині вимог відмовлено. Стягнуто з Запорізької міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанції, у вигляді судового збору у розмірі 5067,50 грн.

На підставі вказаної постанови Запорізького апеляційного суду від 30.09.2020, Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя 23.10.2020 видано виконавчий лист про стягнення з Запорізької міської ради на користь ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди у розмірі 192678,98 грн, суму моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.12.2020 у задоволені заяви Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області про зміну способу та порядку виконання судового рішення – відмовлено. (т.2 а.с.212-213).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.04.2021 у задоволені заяви ОСОБА_1 про зміну та порядку виконання судового рішення - відмовлено (т.2 а.с.252-253).

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що заявник ОСОБА_1 звертаючись до суду із вимогою встановити спосіб та порядок виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 30.09.2020 у справі №333/3376/19, не зазначає яким чином або шляхом встановити спосіб та порядок виконання судового рішення, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості вирішити вказане питання, оскільки не наділений повноваженнями обирати та/або встановлювати інший спосіб та порядок виконання судового рішення, який встановлений у ньому.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

В п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року у справі "Шмалько проти України" (заява N 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Правові висновки про те, що виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як складову частину судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якій йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу, містяться також у рішеннях Європейського суду у справах "Бурдов проти Росії", "Горнсбі проти Греції". 

Відповідно до ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. (ч.ч.1,3).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Способом виконання судового рішення є спосіб реалізації та здійснення особою обраного нею та передбаченого статтею 16 ЦК України способу захисту порушеного права. Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти вжиття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановлений раніше спосіб.

За вказаних обставин, суд не може обрати на свій розсуд спосіб захисту порушеного права замість заявника, а може лише оцінити правомірність конкретних вимог, щодо встановлення чи зміни способу або порядку виконання рішення суду, які у даному випадку заявником не вказані. 

Враховуючи наведене, порушень норм матеріального та процесуального права, які є підставою для зміни чи скасування ухвали суду, апеляційним судом не встановлено.

Доводи, апеляційної скарги не містять підстав для скасування ухвали суду, оскільки не спростовують висновків суду.

З мотивів, викладених вище, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції відмовлено у встановленні способу та порядку виконання судового рішення з дотриманням вимог ЦПК України, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2021 року у цій справі залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 29 вересня 2021 року.

Головуючий, суддя-доповідач                                 С. В. Кухар

Судді:                                 О.В. Крилова
                               
                               О.З. Поляков