Ухвала
Іменем України 
04 серпня 2021 року
м. Київ
справа № 585/1/18
провадження № 51-3254 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 травня 2020 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 03 червня 2021 року щодо перегляду рішення за нововиявленими обставинами,
встановив:
Ухвалою Роменського міськрайонного суду від 09 жовтня 2017 року частково задоволено клопотання засудженого ОСОБА_4 та зараховано йому у строк відбутого за вироком Апеляційного суду Сумської області від 11 жовтня 2004 року покарання у виді довічного позбавлення волі строк попереднього ув`язнення у період з 23 березня           2004 року по 26 березня 2004 року та з 29 квітня 2004 року по 15 лютого 2005 року, відповідно співвідношення один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. 
Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 травня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про перегляд ухвали Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 жовтня      2017 року за нововиявленими обставинами та про застосування статті 80 Кримінального кодексу України.
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 03 червня 2021 року ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 травня 2020 року залишено без зміни.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_4 не погоджується з вказаною ухвалою суду першої інстанції від 22 травня 2020 року та ухвалою апеляційного суду         від 03 червня 2021 року. Посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_4 на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), Суд дійшов до висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону. 
Відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК.
У частині 1 статті 438 КПК передбачено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є:  істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Згідно з положеннями статті 459 КПК нововиявленими обставинами визнаються: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_4 вказує на незаконність ухвали суду Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 травня 2020 року та ухвали Сумського апеляційного суду від 03 червня 2021 року щодо перегляду рішення за нововиявленими обставинами. Однак у прохальній частині касаційної скарги засуджений, в тому числі, просить поновити строк на оскарження вирок Апеляційного суду Сумської області від 11 жовтня 2004 року та скасувати цей вирок.
Тобто, ОСОБА_4 не звернув увагу на те, що в даному випадку предметом оскарження касаційного суду є ухвала суду першої інстанції від 22 травня 2020 року та ухвала апеляційного суду від 03 червня 2021 року щодо перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.
Крім того, ОСОБА_4 у своїй касаційній скарзі посилається на бездіяльність адміністрації слідчого ізолятора, а також вказує на наявність листа про відкликання ухвали Верховного Суду України від 15 лютого 2005 року, однак не зазначає в чому полягають нововиявлені обставини та яких саме помилок допущено судами першої та апеляційної інстанцій при постановленні оскаржуваних судових рішень.
Крім того, вказуючи на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, засуджений не обґрунтовує та не зазначає їх вплив на незаконність судових рішень, з урахуванням вимог статті 412 КПК.
Отже, у касаційній скарзі ОСОБА_4 має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування судових рішень, які, на його думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції. 
 
До того ж, відповідно до статті 436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
 
- залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу – без задоволення;
 - скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
 - скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
 - змінити судове рішення.
Проте, у касаційній скарзі ОСОБА_4 , окрім іншого, просить поновити строк на оскарження вироку Апеляційного суду Сумської області від 11 жовтня 2004 року та скасувати цей вирок, тобто, як вже зазначалося, не звернув увагу на те, що предметом оскарження касаційного суду є ухвала суду першої інстанції від 22 травня 2020 року та ухвала апеляційного суду від 03 червня 2021 року щодо перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.
Водночас засуджений просить зміст його касаційної скарги та копію розпорядження судді Верховного Суду України вважати повідомленням про виконання цього розпорядження, а також витребувати з ДУ «Сумський слідчий ізолятор» матеріали його особової справи. Однак такі вимоги до Верховного Суду викладено не у відповідності до положень статті 436 КПК та повноважень касаційного суду.
 
Таким чином, недодержання скаржником вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.
 
На підставі викладеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд
 
постановив:
Касаційну скаргу  ОСОБА_4 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 травня 2020 року та ухвалу Сумського апеляційного суду       від 03 червня 2021 року щодо перегляду рішення за нововиявленими обставинами залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.
 
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                               ОСОБА_3