ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/5731/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Леонтович А.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  01 червня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді                    - Єгорової Н.М.,
суддів                    - Федотова І.В., Чаку Є.В.,
при секретарі                    - Казюк Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії приватних виконавців про визнання протиправними та скасування рішення і наказу, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:
У липні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії приватних виконавців, в якому просив суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 22 травня 2020 року, оформлене протоколом № 32 від 22 травня 2020 року про застосування до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани;
- визнати протиправним та скасувати Наказ Міністра юстиції України Дениса Малюськи №1850/5 від 03 червня 2020 року про застосування до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани;
- зобов`язати Міністерство юстиції України виключити з Єдиного реєстру приватних виконавців України інформацію про застосування до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що передумовою відкладення розгляду подання є оскарження рішення, дії чи бездіяльність приватного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення до суду, який видав виконавчий документ відповідно до приписів ст.74 Закону України «Про виконавче провадження». Вказує на те, що стаття 40 Закону № 1403-VIII пов`язує відкладення розгляду скарги учасника виконавчого провадження не виключно з фактом набрання законної сили відповідного судового рішення, а й розглядом справи, де предметом судового розгляду є оскарження відповідних рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Свої доводи обгрунтовує тим, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 23 січня 2020 року у справі № 910/5237/18 частково задоволено скаргу ПП «Водоліт» на бездіяльність приватного виконавця при здійсненні виконавчого провадження № 58693774. При цьому наголошує, що відповідно до вимог статті 235 Господарського процесуального кодексу України ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обгрунтування своєї позиції вказує на те, що відповідачем було допущено грубе порушення вимог статті 40 Закону України № 1403-VIII, яке полягало у невідкладені розгляду подання до набрання законної сили судовим рішенням за результатами розгляду скарги, у разі якщо така скарга є одночасно предметом дослідження і судом і комісією. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.
Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що постановою від 21 березня 2019 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження № 58693774 з примусового виконання наказу від 20 березня 2019 року № 910/5237/18, виданого Господарським судом міста Києва про стягнення з ТОВ «Альтіс-спецбуд» на користь ПП «Водоліт» заборгованість у сумі 2 398 487,62 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23 січня 2020 року № 910/5237/18 визнано неправомірними дії приватного виконавця щодо утримання з стягнутої з боржника суми винагороди приватного виконавця у повному розмірі. Зобов`язано приватного виконавця здійснити розподіл стягненої суми з боржника за наказом Господарського суду міста Києва від 20 березня 2019 року у справі № 910/5237/18 відповідно до статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» Зобов`язано здійснити примусове виконання наказу від 20 березня 2019 року у справі № 910/5237/18 відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». 
З матеріалів справи вбачається, що 25 лютого 2020 року не погоджуючись з Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23 січня 2020 року та враховуючи дію Ухвали Господарського суду міста Києва від 08 жовтня 2019 року у справі №910/5237/18 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва позивачем було подано апеляційну скаргу до Північного апеляційного господарського суду.
26 лютого 2020 року директором ПП «Водоліт» Лисенко Д.М. подано скаргу №1/26/01/19 на приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 щодо не виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 23 січня 2020 року № 910/5237/18.
Поряд з викладеним суд встановив, що позивачем було подано клопотання про відкладення засідання дисциплінарної комісії до вирішення Північним апеляційним господарським судом апеляційної скарги приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23 січня 2020 року у справі №910/5237/18 до прийняття відповідного рішення.
Рішенням Дисциплінарної комісії приватних виконавців Міністерства юстиції України було задоволено подання Міністерства юстиції України про притягнення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Зазначене рішення було прийнято 22 травня 2020 року на засіданні Дисциплінарної комісії приватних виконавців та оформлене Протоколом № 32.
Наказом Міністерства юстиції України від 03 червня 2020 року №1850/5 «Про застосування до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення» введено в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 22 травня 2020 року, оформлене Протоколом №32, про що внесено відповідний запис до Єдиного реєстру приватних виконавців України. 
На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідачами було допущено процедурні порушення при прийнятті оскаржуваних рішень, що у свою чергу свідчить про наявність правових для задоволення позовних вимог.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02 червня 2016 року № 1403-VIII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1403-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону № 1403-VIII примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.
Згідно з частинами першою, другою статі 23 Закону № 1403-VIII Міністерство юстиції України забезпечує ведення Єдиного реєстру приватних виконавців України.
У Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про: 1) прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) приватного виконавця; 2) дату рішення Кваліфікаційної комісії про надання права на здійснення діяльності приватного виконавця; 3) номер посвідчення; 4) виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність; 5) офіс приватного виконавця; 6) реквізити договору страхування цивільно-правової відповідальності приватного виконавця, строк дії договору, відомості про страховика та страхову суму; 7) зупинення діяльності приватного виконавця; 8) дату та номер рішення про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності та вид дисциплінарного стягнення; 9) дату та номер рішення Дисциплінарної комісії про припинення діяльності; 10) прізвище, ім`я та по батькові помічників приватного виконавця (у разі їх наявності).
Статтею 37 зазначеного Закону обумовлено, що приватний виконавець несе за свої рішення, дії чи бездіяльність та завдану третім особам шкоду цивільно-правову, адміністративну чи кримінальну відповідальність у порядку та обсягах, установлених законом, а також дисциплінарну відповідальність у порядку, встановленому цим Законом.
Контроль за діяльністю приватного виконавця відповідно до частини першої статті 34 Закону № 1403-VIII здійснюється Міністерством юстиції України шляхом проведення планових і позапланових перевірок у порядку, встановленому Міністерством юстиції України.
Частиною третьою, четвертою та сьомою статті 34 вказаного Закону передбачено, що позапланові перевірки проводяться на підставі: 1) заяви приватного виконавця про проведення перевірки; 2) письмових звернень учасників виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця; 3) неподання приватним виконавцем у встановлені строки звітності чи іншої інформації та/або подання недостовірної інформації.
Під час проведення позапланових перевірок з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення таких перевірок. Повторна перевірка з питань, що вже були предметом перевірки, не допускається, крім випадків, передбачених цим Законом.
У разі виявлення під час здійснення перевірок ознак дисциплінарного проступку приватного виконавця Міністерство юстиції України вносить вмотивоване подання до Дисциплінарної комісії про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності.
Аналогічні положення містяться у пункті 19 Розділу ІІІ Порядку проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 жовтня 2018 року № 3284/5, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 3284/5).
За змістом пункту 26 Розділу ІІІ Порядку № 3284/5 позапланова невиїзна перевірка діяльності приватного виконавця проводиться шляхом витребування від приватного виконавця потрібних документів та відомостей у межах предмета звернення та надання висновку щодо відповідності рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця вимогам законодавства, який викладається в довідці за результатами такої перевірки.
Пунктом 29 Розділу ІІІ Порядку № 3284/5 визначено, що за результатами проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця Управління контролю (Управління забезпечення примусового виконання рішень) складає довідку, в якій зазначаються: підстави проведення перевірки; факти, викладені у зверненні або у скарзі, на підставі яких проводиться перевірка; обставини, встановлені під час перевірки, із посиланням на джерела отримання інформації; висновок щодо відповідності рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця вимогам законодавства з посиланням на відповідну норму законодавства.
Положеннями статті 38 Закону № 1403-VIII визначено, що підставою для притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку.
Дисциплінарним проступком приватного виконавця є: 1) факт зайняття діяльністю, несумісною з діяльністю приватного виконавця; 2) порушення правил професійної етики приватного виконавця; 3) розголошення професійної таємниці або вчинення дій, що призвели до її розголошення; 4) невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків; 5) невиконання статуту Асоціації приватних виконавців України, рішень Ради приватних виконавців України та з`їзду приватних виконавців України.
Статтею 39 вказаного Закону передбачено, що дисциплінарна комісія приватних виконавців (далі - Дисциплінарна комісія) утворюється при Міністерстві юстиції України для розгляду питань притягнення приватних виконавців до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків.
Положення про Дисциплінарну комісію приватних виконавців затверджується Міністерством юстиції України.
До складу Дисциплінарної комісії входять дев`ять членів, по чотири члени із яких призначаються Міністерством юстиції України, у тому числі Міністр або заступник Міністра, та з`їздом приватних виконавців України, один член призначається Радою суддів України. Зазначені органи мають право призначати до складу Дисциплінарної комісії осіб із числа своїх представників, суддів, суддів у відставці, науковців, фахівців у галузі права та приватних виконавців. Персональний склад Дисциплінарної комісії затверджується наказом Міністерства юстиції України.
Головою Дисциплінарної комісії є Міністр юстиції України або заступник Міністра юстиції України.
Строк повноважень членів Дисциплінарної комісії становить два роки.
Дисциплінарна комісія: 1) розглядає подання Міністерства юстиції України, Ради приватних виконавців України про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності; 2) у разі надходження скарг на діяльність приватних виконавців направляє їх на перевірку Міністерству юстиції України чи Раді приватних виконавців України; 3) приймає рішення на підставі подання Міністерства юстиції України чи Ради приватних виконавців України про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.
Дисциплінарна комісія вважається повноважною у разі призначення не менше семи членів комісії.
Рішення Дисциплінарної комісії приймаються на її засіданні, за умови присутності не менше п`яти членів комісії, шляхом голосування простою більшістю голосів від кількості присутніх на засіданні членів комісії. У разі рівного розподілу голосів рішення вважається неприйнятим.
Рішення Дисциплінарної комісії оформлюється протоколом, який підписують усі присутні на засіданні члени комісії.
На засіданні Дисциплінарної комісії мають право бути присутніми представники Асоціації приватних виконавців України, громадських об`єднань та засобів масової інформації.
За приписами статті 40 Закону № 1403-VIII дисциплінарна комісія розглядає подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності та приймає рішення про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення протягом двох місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, але не пізніше двох років з дня його вчинення.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що у разі якщо подання до Дисциплінарної комісії про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності внесено за результатами перевірки діяльності приватного виконавця, здійсненої на підставі скарги учасника виконавчого провадження, яка одночасно є предметом судового розгляду з оскарження рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця, Дисциплінарна комісія відкладає розгляд цього подання до набрання законної сили судовим рішенням за результатами розгляду такої скарги. У такому разі перебіг строку, передбаченого частиною першою цієї статті, зупиняється до набрання судовим рішенням законної сили.
Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Північного апеляційного господарського суду на момент розгляду скарги ПП "Водоліт" щодо умисного не виконання приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 ухвали Господарського суду м. Києва № 910/5237/18 від 23 січня 2020 року, перебувала справа предметом розгляду, якої були вимоги однорідні вимогам заявленими в скарзі ПП "Водоліт", яка розглядалась Господарським судом міста Києва раніше та за результатами розгляду якої винесено ухвалу від 08 жовтня 2019 року.
У контексті наведеного, судова колегія наголошує, що відповідно до вимог статті 235 Господарського процесуального кодексу України ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
Твердження суду першої інстанції про те, що стаття 40 Закону № 1403-VIII пов`язує відкладення розгляду скарги учасника виконавчого провадження не виключно з фактом набрання законної сили відповідного судового рішення, а й розглядом справи, де предметом судового розгляду є оскарження відповідних рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця, судом апеляційної інстанції оцінюється критично, оскільки системний аналіз вказаної вище норми законодавства свідчить про те, що Дисциплінарна комісія відкладає розгляд саме подання до набрання законної сили судовим рішенням, а не до моменту розгляду справи за результатами його оскарження.
Поряд з викладеним судова колегія звертає увагу на те, що аналіз частини 1 статті 40 Закону № 1403-VIII дає підстави для висновку про те, що розгляд подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності та прийняття Дисциплінарною комісією рішення про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення повинно відбутися протягом двох місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, але не пізніше двох років з дня його вчинення.
Отже, приватний виконавець може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності протягом двох років з дня вчинення дисциплінарного проступку. Водночас в межах цього строку зазначена норма встановлює ще один строк, протягом якого приватного виконавця може бути притягнуто до відповідальності, - два місяці, відлік якого починається з дня виявлення дисциплінарного проступку.
Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 520/2210/19 та від 21 січня 2021 року у справі № 140/2740/19. 
При цьому, визначальним є саме день виявлення дисциплінарного проступку, від якого починається перебіг строку притягнення до дисциплінарної відповідальності у два місяці. Отже, з дати виявлення дисциплінарного проступку у Дисциплінарної комісії є два місяці для розгляду подання та прийняття рішення про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення. Застереження «але не пізніше двох років з дня його вчинення» стосується крайнього строку притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності.
Як було зазначено вище, відповідно до приписів ст. 40 Закону України 1403-VIII перебіг строку, передбаченого частиною першою цієї статті, зупиняється до набрання судовим рішенням законної сили. 
З урахуванням наведеного та положень статті 235 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відкладення розгляду скарги учасника виконавчого провадження на підставі положень статті 40 Закону № 1403-VIII мало б своїм наслідком порушення відповідачем встановленого законодавством строку притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності. 
Крім того, Дисциплінарна комісія, розглядаючи подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності: 1) зобов`язана запросити на засідання приватного виконавця та заслухати його пояснення з питань, що стали підставою для внесення подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності; 2) має право запросити на засідання учасника виконавчого провадження, скарга якого стала підставою для перевірки діяльності приватного виконавця та внесення подання про його притягнення до дисциплінарної відповідальності, для надання додаткових пояснень по суті скарги; 3) має право запросити на засідання та заслухати думку представників органів державної влади, органів місцевого самоврядування та інших осіб за їхньою згодою.
Дисциплінарна комісія, розглядаючи подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності, приймає одне з таких рішень: 1) задовольнити подання та застосувати до приватного виконавця дисциплінарне стягнення; 2) відхилити подання та направити матеріали для повторної перевірки діяльності приватного виконавця; 3) відхилити подання та відмовити в застосуванні до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.
У разі якщо Дисциплінарною комісією прийнято рішення про задоволення подання та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, під час визначення виду дисциплінарного стягнення враховуються обставини вчинення проступку, ступінь вини приватного виконавця, тяжкість вчиненого ним дисциплінарного проступку, наявність наслідків, розмір заподіяної шкоди, а також факти застосування до приватного виконавця дисциплінарних стягнень протягом останнього року.
Відповідно до статті 41 Закону № 1403-VIII за вчинення дисциплінарного проступку до приватного виконавця може бути застосовано одне з таких дисциплінарних стягнень: 1) попередження; 2) догана; 3) зупинення діяльності приватного виконавця на строк до шести місяців; 4) припинення діяльності приватного виконавця.
Рішення Дисциплінарної комісії про задоволення відповідного подання Міністерства юстиції України чи Ради приватних виконавців України та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення вводиться в дію наказом Міністерства юстиції України.
Про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення робиться запис у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.
При цьому, Дисциплінарна комісія, розглядаючи подання про притягнення приватного виконавця ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, встановила, що позивачем при здійсненні виконавчого провадження № 58693774 порушено вимоги: 
- статті 129-1 Конституції України щодо обов`язковості виконання судових рішень;
- частини 1 статті 345 ГПК України щодо повідомлення суду і заявника про виконання ухвали постановленої за результатами розгляду скарги на дії виконавця;
- пунктів 2, 5 частини 1 статті 4 Закону № 1403-VIII щодо здійснення діяльності з дотриманням принципів законності та обов`язковості виконання рішень.
Вказані вище висновки Дисциплінарної комісії щодо допущених позивачем порушень при здійсненні виконавчого провадження № 58693774 підтверджуються, зокрема, постановою Північного апеляційного господарського суду від 25 червня 2020 року, якою апеляційну скаргу Приватного виконавця ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 23 січня 2020 року - без змін.
З урахуванням наведеного та необгрунтованості доводів позивача щодо допущення відповідачами процедурних порушень при прийнятті оскаржуваних рішень, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Крім іншого, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при постановленні рішення порушено норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.
Керуючись ст. ст. 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року - скасувати.
Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії приватних виконавців про визнання протиправними та скасування рішення і наказу, зобов`язання вчинити дії - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                                                Н.М. Єгорова
Судді                                                                                           І.В. Федотов
                                                                                                              Є.В. Чаку

Повний текст постанови складено "07" червня 2021 року.