Ухвала
 
04 червня 2021 року
м. Київ
справа № 666/4355/15-ц
провадження № 61-8940ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову Херсонського апеляційного суду від 11 березня 2020 року 
у справі за позовом ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_5 , про поділ спільного майна подружжя та повернення безпідставно набутих коштів; за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих коштів,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2015 року ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , 
в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути 
з ОСОБА_1 на його користь:
- Ѕ частину валютних коштів в сумі 4 000 доларів США, що знаходяться за договорами депозитного банківського вкладу у ПАТ КБ «ПриватБанк»;
- Ѕ грошових валютних коштів в сумі 880,31 доларів США, 
які обліковувалися на рахунку клієнта ПАТ «Банк Форум» 
ОСОБА_1 та були списані з вказаного рахунку для подальшої виплати вказаної суми Фондом гарантування вкладів фізичних осіб банку-агента клієнту банка.
У грудні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом 
до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на його користь безпідставно отримані кошти на загальну суму 6 200 доларі США, що згідно з курсом Національного банку України (далі - НБУ) становить 142 061,76 грн.
Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області 
від 04 квітня 2017 року (у складі судді Ігнатенко О. Й.) позови ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Ѕ частину валютних коштів в розмірі 4 880,31 доларів США, що на час винесення рішення за офіційним курсом НБУ становить 131 888,43 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , сплачений судовий збір та понесені витрати, пов`язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 925,20 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 безпідставно отримані кошти в сумі 6 200 доларів США, що на час винесення рішення за офіційним курсом НБУ становить 167 552,52 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 сплачений судовий збір та понесені витрати, пов`язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідач у розмірі 3 035,93 грн.
Постановою Херсонського апеляційного суду від 11 березня 2020 року 
(у складі колегії: Воронцової Л. П., Ігнатенко П. Я., Полікарпової О. М.) заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області 
від 04 квітня 2017 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_1 безпідставно отриманих коштів на загальну суму 6 200 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 167 552,52 грн, витрат зі сплати судового збору та пов`язаних з публікацією у пресі оголошення про виклик відповідача в розмірі 3 035,93 грн, скасовано, ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову 
у задоволенні цих позовних вимог.
Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області 
від 04 квітня 2017 року в частині задоволення позовних вимог 
ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення з      ОСОБА_1 Ѕ частини депозитних вкладів змінено, зазначено про стягнення з ОСОБА_1 на користь 
ОСОБА_6 , ОСОБА_4 по 2 440,15 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 68 073 грн кожному та понесених судових витрат 
у розмірі 462,60 грн кожному.
25 травня 2021 року  ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Херсонського апеляційного суду від 11 березня 2020 року, в якій заявник просить змінити постанову суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог  ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення 
з      ОСОБА_1 Ѕ частини депозитних вкладів, зазначити 
про стягнення з      ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 , 
ОСОБА_4 по 1 563,10 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 43 454,32 грн кожному та понесених судових витрат у розмірі 462,60 грн кожному, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 8 частини статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року 
у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, 
що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. 
У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень 
resjudicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, зокрема, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України передбачено, що 
у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Предметом позовів у цій справі є вимоги про поділ майна подружжя 
та повернення безпідставно набутих коштів, тобто ціна позову у загальному розмірі становить 299 440,95 грн (131 888,43 грн + 167 552,42 грн), 
яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 250 = 
567 500 грн).
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином 
(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).
Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну та предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.
Разом з тим, касаційна скарга містить посилання на те, що дана справа потребує перегляду Верховним Судом на підставі підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки посилання в касаційній скарзі на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваним судовим рішенням, та зводяться до переоцінки доказів, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини зазначає, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які могли вимагати касаційного розгляду справи (рішення у справі «Азюковська проти України», від 09 жовтня 2018 року, заява № 47921/08,). 
Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, 
так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, 
у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Зазначення у постанові Херсонського апеляційного суду від 11 березня 2020 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.
З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Херсонського апеляційного суду від 11 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_5 , про поділ спільного майна подружжя та повернення безпідставно набутих коштів; за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих коштів відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                І. М. Фаловська
С. Ю. Мартєв
В. А. Стрільчук