Ухвала
 
13 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 686/8778/19
провадження № 61-5131ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 02 березня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницької області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Хмельницькій області про відшкодування шкоди, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Хмельницької області (далі - ГУ НП в Хмельницькій області), Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Хмельницькій області про відшкодування шкоди.
 
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 29 жовтня 2018 року його сусід у комунальній квартирі ОСОБА_2 подав заяву до поліції про вчинення ним насильства у сім`ї та спричиненні тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , у зв`язку з чим на вимогу дільничного інспектора поліції ОСОБА_4 він прибув до Зарічанського відділу поліції для надання пояснень. Незважаючи на його доводи щодо перебування у відрядженні та надання доказів відсутності вини у вчиненні цього правопорушення, працівник поліції ОСОБА_4 заявив про необхідність складення протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього.
 
20 листопада 2018 року ОСОБА_4 вдався до відібрання пояснень сусідів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які не відповідали дійсності.
 
Щодо незаконних дій він звертався до керівництва ГУ НП у Хмельницькій області та гарячу лінію, і вже подумав, що ситуація вирішилася, проте 26 листопада 2018 року після 17 години до нього додому прийшли працівники поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_7 вимагали підписати протокол, не давши ознайомитись з його змістом. При цьому ним здійснювалась відеофіксація таких дій, тоді працівники поліції почали втікати, вдаривши його вхідними дверима квартири.
 
Як з`ясувалося, 26 листопада 2018 року відносно нього безпідставно складено дільничним офіцером поліції Зарічанського відділу поліції лейтенантом ОСОБА_4 протокол про адміністративне правопорушення за статтею 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), згідно з яким він 27 жовтня 2018 року за місцем свого проживання на АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство щодо своєї матері ОСОБА_3 , висловлювався на її адресу нецензурними словами та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого їй могла бути завдана шкода.
 
Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 13 березня 2019 року провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною першою статтею 173-2 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
 
Ця обставина підтверджує неправомірність складення щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення від 26 листопада 2018 року.
 
Внаслідок незаконних дій працівників Зарічанського відділу поліції ГУ НП у Хмельницькій області щодо безпідставного притягнення його до адміністративної відповідальності за правопорушення, якого не було, йому завдано моральну та фізичну шкоду у вигляді душевних і фізичних страждань, яку він оцінює у 300 000,00 грн. 
 
Із урахуванням наведених обставин, позивач просив суд стягнути із держави в особі відповідачів на його користь 300 000,00 грн на відшкодування шкоди та понесені судові витрати у справі про адміністративне правопорушення у розмірі 478,00 грн. 
 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні інших вимог позову відмовлено. Судові витрати віднесено на рахунок держави.
 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 березня 2019 року встановлено неправомірність складення працівником поліції щодо позивача протоколу про адміністративне правопорушення, тому на відшкодування моральної шкоди на користь позивача необхідно стягнути грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн. Позивач не довів заподіяння йому майнової шкоди, тому ці вимоги не підлягають задоволенню.
 
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 02 березня 2021 року апеляційні скарги ГУ НП в Хмельницькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області задоволено частково. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Стягнуто із Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 1 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні інших вимог позову відмовити.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що при визначенні належного розміру відшкодування завданої моральної шкоди місцевим судом не враховано, що посилання позивача на заподіяння внаслідок моральних переживань шкоди здоров`ю не підтверджено достатніми та допустимими доказами. З урахуванням вимог розумності та справедливості відшкодування позивачу моральної шкоди у 1 000,00 грн є належним та достатнім для її покриття. Крім того, суд першої інстанції, вказавши про наявність підстав для відшкодування шкоди державою, в резолютивній частині рішення помилково стягнув кошти з відповідного рахунку Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області на користь позивача, що не є списанням коштів з Державного бюджету України.
 
29 березня 2021 року на електронну адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 02 березня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
05 квітня 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 у письмовій формі на оскаржувана судове рішення. 
 
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Предметом позову у цій справі є відшкодування шкоди у розмірі 300 000,00 грн, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (567 500,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України постанова Хмельницького апеляційного суду від 02 березня 2021 року не підлягає касаційному оскарженню.
 
Касаційна скарга не містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
 
При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Оскільки, касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, та касаційна скарга не містить посилань на передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 02 березня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницької області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Хмельницькій області про відшкодування шкоди відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Судді:	О. В. Ступак     І. Ю. Гулейков     Г. І. Усик