Справа № 346/3908/20 
Провадження № 22-ц/4808/678/21 
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П. 
Суддя-доповідач Горейко 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
       головуючої                        Горейко М.Д.
суддів:                Василишин Л.В., Максюти І.О.
секретаря                        Пацаган В.В.
з участю представника апелянта ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2021 року, ухвалене у складі судді Яремин М.П. у м. Коломия,
в с т а н о в и в:
У вересні 2020 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі також МТСБУ) про відшкодування шкоди.
Позов обґрунтовано тим, що 16.06.2019 року о 21:00 год. в м. Коломия по вул. Січових Стрільців Івано-Франківської області відповідач ОСОБА_2 , не маючи прав на керування транспортним засобом, керуючи скутером марки «LІFAN LF 200-10B», номерний знак НОМЕР_1 , в порушення вимог пунктів 2.1, 2.3, 9.2, 9.3, 9.4, 10.1, 10.4 ПДР України, не врахував дорожню обстановку та, здійснюючи маневр обгону зліва, допустив зіткнення із автомобілем марки «BMW 525», номерний знак НОМЕР_2 , власником якого він є, під керуванням ОСОБА_5 , яка рухалась попереду в попутному напрямку та здійснювала поворот ліворуч в бічну вулицю. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль отримав механічні пошкодження. Відповідно до звіту №297 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових, заподіяного власнику автомобіля марки «BMW 525», номерний знак « НОМЕР_2 », внаслідок ДТП складає 29 005,26 грн, а вартість матеріального збитку без урахування коефіцієнта фізичного зносу складових – 74 826,63 грн.
За фактом даної події було відкрито кримінальне провадження, яке постановою слідчого від 28.09.2019 року закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. За результатом досудового розслідування встановлено, що в діях водія автомобіля марки «BMW 525» порушень ПДР України не виявлено, а вказана ДТП сталась у зв`язку із порушенням відповідачем ОСОБА_2 ПДР України.
Постановою Коломийського міськрайонного суду від 20.12.2019 року провадження в справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч. 2 ст. 126 КУпАП закрито з нереабілітуючих підстав, у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.
На час настання ДТП його автомобіль був застрахований у ПрАТ «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», а цивільно-правова відповідальність водія скутера «LІFAN LF 200-10B», номерний знак НОМЕР_1 , не застрахована. В такому випадку згідно ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ зобов`язане відшкодувати шкоду за пошкодження його транспортного засобу на умовах, визначених законом. Однак, МТСБУ відповіддю від 13.02.2020 року, на його думку, незаконно відмовило йому у виплаті відшкодування з фонду захисту потерпілих, оскільки вина іншого учасника ДТП не підтверджена документально. Проте, такий висновок є незаконним, оскільки вина ОСОБА_2 доведена не тільки матеріалами кримінального провадження, а й постановою Коломийського міськрайонного суду від 20.12.2019 року. 
Таким чином, МТСБУ зобов`язане відшкодувати йому вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу в розмірі 29 005,26 грн, а відповідач ОСОБА_2 – різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), що становить 45 821,37 грн (74 826,63 грн – 29 005,26 грн).
Крім того, позивач зазначив, що відповідач ОСОБА_2 вказаним порушенням спричинив йому моральну шкоду, яка полягає в тому, що він зазнав душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, а також у зв`язку з пошкодженням майна на суму, яка є значною та вагомою для нього та його родини, позивач втратив нормальний сон та почуття спокою, перебуває в постійному стресі, так як зазнав втрати майна, тривалий час позбавлений можливості використовувати необхідний йому транспортний засіб, а також змушений був позичати кошти для ремонту транспортного засобу. Вказані обставини потребують від нього значного часу та зусиль для відновлення нормальних життєвих зв`язків, тому з урахуванням принципу розумності та справедливості, позивач оцінив завдану йому моральну шкоду на суму 50 000 грн. 
Посилаючись на те, що відповідачі ухиляються добровільно відшкодувати шкоду, спричинену пошкодженням майна, в добровільному порядку врегулювати спір не вдалося, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь спричинену майнову шкоду в сумі 45 821,37 грн, 50 000 грн моральної шкоди, а з відповідача МТСБУ – 29 005,26 грн майнової шкоди. Крім того, позивач просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів понесені ним судові витрати.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що заявлений позов є передчасним, оскільки відповідачем МТСБУ було призупинено строк для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування у зв`язку з неподанням визначеного Законом переліку документів, а не відмовлено у його виплаті, про що неодноразово повідомлено особу, яка має право на отримання страхового відшкодування. Суд в цілому погодився з позицією представника МТСБУ про передчасність звернення позивача з даним позовом до суду, оскільки на момент пред`явлення позову відповідач МТСБУ, вирішуючи питання про виплату страхового відшкодування позивачу, діяв у спосіб та у межах строків, визначених Законом №1961-IV, не допустивши порушення прав позивача. Відповідачем МТСБУ не оспорювалось та не було порушено право позивача на відшкодування заподіяної внаслідок ДТП шкоди, вказана страхова виплата не була проведена через неподання позивачем визначеного переліку документів для такої виплати.
Крім того, суд першої інстанції звернув увагу на те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту оплати проведеного ремонту, а заявлено вимоги про відшкодування шкоди на підставі виготовленого за дорученням МТСБУ звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, та стягнення вартості матеріального збитку з врахуванням ПДВ, що позбавляє суд можливості визначити суми, що підлягають стягненню з відповідачів.
В частині вимог про відшкодування моральної шкоди, суд вважав, що не зрозуміло з яких саме міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди на суму 50 000 грн., та не надав доказів на підтвердження такої шкоди.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Зокрема вказує, що не відповідає вимогам Закону висновок суду першої інстанції в тій частині, що відповідач МТСБУ не відмовило йому у виплаті страхового відшкодування з фонду захисту потерпілих, а виключно призупинило строк на прийняття рішення, у зв`язку з чим позов є передчасний. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено права страховика чи МТСБУ призупиняти розгляд заяв про виплату страхового відшкодування, а статтею 35 вказаного Закону не передбачено обов`язку потерпілого надати копії постанови суду, завіреної гербовою печаткою, що підтверджує відповідальність іншого учасника ДТП. Тому апелянт вважає, що відповідач МТСБУ незаконно вимагав у нього копію такої постанови, та фактично не визнав його право на отримання страхової виплати, а тому позивач був змушений звернутися до суду з позовом.
Апелянт стверджує, що навіть, якби він не звертався до МТСБУ з вимогою про отримання відшкодування, це не може бути підставою для відмови в задоволенні його позовних вимог у судовому порядку, зважаючи на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2019 року у справі №465/4287/15, який полягає в тому, що не звернення до страховика не позбавляє позивача права звернутися до суду для стягнення страхового відшкодування.
Вказує, що суд першої інстанції не надав жодного висновку та правової оцінки позовним вимогам до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування різниці між фактичною вартістю ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу та страховим відшкодуванням. Навіть, якщо позов до МТСБУ був передчасним, то це не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати різницю вартості між спричиненою шкодою та регламентною виплатою.
Розмір шкоди, на думку апелянта, підтверджений відповідними доказами, зокрема звітом №297, який виготовлений на замовлення МТСБУ. Якщо суд не бажав стягувати вартість матеріального збитку з урахуванням ПДВ, то міг стягнути такий збиток за виключенням ПДВ.
МТСБУ відмовило у виплаті відшкодування, оскільки вина іншого учасника ДТП не підтверджена документально. Апелянт вважає таку відмову незаконною, оскільки вина відповідача ОСОБА_2 доведена не тільки матеріалами кримінального провадження, а й постановою Коломийського міськрайонного суду від 20 грудня 2019 року.
Апелянт також вважає, що суд безпідставно відмовив у стягненні моральної шкоди.
Із зазначених підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду – без змін. Зазначає, що в постанові Коломийського міськрайонного суду від 20 грудня 2019 року не наведено жодного доказу його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тому факт вчинення ним правопорушення є недоведеним. Просить врахувати, що в апеляційній скарзі позивач не заперечує, що його позов був передчасним, а тому ця обставина відповідно до ст. 82 ЦПК України визнається позивачем і не підлягає доказуванню.
В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.
Представник відповідача ОСОБА_2 доводи скарги заперечив з мотивів, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Представник відповідача МТСБУ в судове засідання не з`явився, про час та день розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.
Надіслав суду письмове клопотання про перенесення судового засідання на іншу дату у зв`язку з його зайнятістю у розгляді кримінальної справи. Проте, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надав.
Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконано обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів ухвалила про розгляд справи за відсутності представника відповідача МТСБУ.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 16.06.2019 року приблизно о 21:00 год. ОСОБА_2 , керуючи скутером марки «LІFAN LF 200-10B», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Січових Стрільців в м. Коломия Івано-Франківської області, в напрямку залізничного вокзалу, навпроти будинку № 34, не врахувавши дорожньої обстановки, здійснюючи маневр обгону зліва, допустив зіткнення з автомобілем марки «BMW 525», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , яка рухалась попереду в попутному напрямку та здійснювала поворот ліворуч в бічну вулицю. Внаслідок ДТП водій скутера ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження та був доставлений в Коломийську дитячу лікарню з діагнозом: відкритий перелом нижньої третини правої гомілки, а також пошкоджені транспортні засоби. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 автомобіль марки «BMW 525», номерний знак НОМЕР_2 , зареєстровано за позивачем ОСОБА_4 (а.с.11).
Відповідно до копії полісу № АМ8511035 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 11.01.2019 року транспортний засіб марки «BMW 525», номерний знак НОМЕР_4 , застрахований у ПрАТ «Страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», (VIN-код НОМЕР_5 ) страхувальником ОСОБА_6 (а.с. 12, 16).
Постановою слідчого СВ Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Буджака І.В. від 28.09.2019 року кримінальне провадження, внесене до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019090180000586 від 16.06.2019 року, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України; направлено матеріали до Коломийського ВП для вирішення питання про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124, 126 КУпАП. У постанові вказано, що в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_2 порушив пункти 2.1 «а», 2.3 «а, б, г, д», 9.2 «б», 9.3, 9.4, 10.1, 10.4 ПДР України. В діях водія автомобіля марки BMW, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 порушення Правил дорожнього руху України не встановлено. Своїми діями водій мопеда марки «Ліфан» ОСОБА_2 , не маючи посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, порушив Правила дорожнього руху України, в результаті чого вчинив ДТП, під час якої сам отримав тілесні ушкодження (а.с. 13-14).
Постановою Коломийського міськрайонного суду від 20.12.2019 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124, 126 ч. 2 КУпАП, у відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.15).
21.10.2019 року позивач звернувся до МТСБУ із заявою, в якій повідомив про дорожньо-транспортну пригоду та просив направити свого представника до місця знаходження пошкодженого автомобіля марки «BMW 525», номерний знак НОМЕР_2 , для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, в якій також вказав, що транспортний засіб (скутер) марки «LІFAN LF 200-10B» не мав полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент ДТП 16.06.2019 року (а.с. 60).
Відповідно до листа № 3.1-05/35771 від 31.10.2019 року МТСБУ повідомило позивача про те, що для подальшого розгляду справи та прийняття рішення щодо відшкодування заподіяної шкоди відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» йому необхідно надати перелік документів, в тому числі заяву про страхове відшкодування, копію свідоцтва про реєстрацію зазначеного транспортного засобу, засвідчену його підписом та надписом «відповідає оригіналу», а також копію постанови суду, завірену гербовою печаткою, що підтверджує відповідальність іншого учасника за скоєння ДТП, яка набрала законної сили; після отримання зазначених документів МТСБУ повернеться до розгляду питання щодо відшкодування заподіяної йому шкоди (а.с. 61).
21.11.2019 року позивач звернувся із заявою до МТСБУ, в якій просив здійснити відшкодування шкоди в розмірі, визначеному в Звіті про оцінку вартості збитків, заподіяних в результаті ДТП, що сталася 16.06.2019 року (а.с. 62).
12.12.2019 року МТСБУ повторно надіслало позивачу листа про необхідність надання копій свідоцтва про реєстрацію зазначеного транспортного засобу, засвідчену його підписом та надписом «відповідає оригіналу», а також постанови суду, завіреної гербовою печаткою, що підтверджує відповідальність іншого учасника за скоєння ДТП, яка набрала законної сили, при цьому вказано, що після отримання зазначених документів МТСБУ повернеться до розгляду питання щодо відшкодування заподіяної йому шкоди (а.с. 63).
06.02.2020 року МТСБУ повторно надіслало листа позивачу з проханням про надання вищевказаних документів аналогічно до листа від 12.12.2019 року (а.с. 64).
Як зазначив представник відповідача МТСБУ 12.02.2020 року через кабінет потерпілого позивач надіслав фотокопії свідоцтва про реєстрацію вищевказаного транспортного засобу з надписом «копія вірна, згідно оригіналу/підпис/» (а.с. 65).
Згідно із листом МТСБУ від 13.02.2020 року № 3.1-02/5020 останнє повідомило ОСОБА_4 про те, що подані ним документи не встановлюють особу, винну у скоєнні ДТП 16.06.2019 року та у МТСБУ відсутні докази того, що відповідальним за нанесення йому шкоди є ОСОБА_2 , який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Повідомлено, що з огляду на зазначене МТСБУ не може прийняти рішення щодо виплати позивачу відшкодування з фонду захисту потерпілих, оскільки вина іншого учасника не підтверджена документально. В листі також вказано, що в разі наявності у позивача копії постанови суду, що підтверджує відповідальність іншого учасника за скоєння ДТП та яка набрала законної сили, її слід надати до МТСБУ, після отримання вказаного документу МТСБУ повернеться до розгляду питання щодо відшкодування заподіяної йому шкоди (а.с.66).
Відповідно до листа № 3.1-02/9024 від 17.03.2020 року МТСБУ на запит адвоката Микитюка Р.В. надіслало на адресу останнього належним чином завірену копію звіту № 297 ТОВ «Сос Сервіс Україна» про оцінку вартості пошкоджень транспортного засобу марки «BMW 525», номерний знак НОМЕР_2 (а.с. 67).
Згідно зі звітом № 297 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу (замовник оцінки – за дорученням МТСБУ, дата оцінки 04.11.2019 року), вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу марки «BMW 525», номерний знак НОМЕР_2 , складає 74 826,63 грн з ПДВ на запасні частини. Коефіцієнт фізичного зносу складників 0,70 %. При проведенні розрахунків станом на дату оцінки оцінювач визначив значення оціночної вартості матеріального збитку, спричиненого власнику КТЗ вказаного автомобіля, що дорівнює 29 005,26 грн з ПДВ на запасні частини (а.с.22-25).
Спірні правовідносини регулюються Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) та главою 82 підрозділу 2 розділу ІІІ ЦК України.
Закон № 1961-IV є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, виходив з того, що відповідач МТСБУ не відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування з фонду захисту потерпілих, а виключно призупинило строк на прийняття рішення, у зв`язку з чим позов є передчасний. 
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки такий зроблений судом без урахування висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2019 року в справі №465/4287/15, на який послався представник апелянта на обґрунтування підстави апеляційного оскарження судового рішення, згідно якого незвернення потерпілої особи до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування, не є підставою для відмови в позові про стягнення страхового відшкодування, оскільки жодним законодавчим актом не передбачено обов`язку потерпілого звернутися попередньо до страховика, і, що незвернення до страховика не позбавляє права позивача звернутися до суду для стягнення страхового відшкодування.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №465/4621/16-к, також міститься правовий висновок про те, що потерпіла особа не зобов`язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди. Таке право, враховуючи висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002, може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту. 
Судом установлено, що позивач 21.11.2019 року звернувся із заявою до МТСБУ про здійснення відшкодування шкоди в розмірі, визначеному в Звіті про оцінку вартості збитків, заподіяних в результаті ДТП, що сталася 16.06.2019 року.
Положенням ст. 6 Закон № 1961-IV встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до ст. 9 цього Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.
Відповідно до пункту 35.1 ст. 35 вказаного Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Наведеною статтею визначено вимоги до змісту заяви про страхове відшкодування.
Пунктом 35.2. вказаної статті передбачено, що до заяви додаються, в тому числі документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну. Документи, зазначені у підпунктах "а" - "ґ" цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів надаються в оригіналі або належним чином оформленій копії. Належно оформленою копією документа є копія, посвідчена органом, установою чи організацією, що його видала, або нотаріально посвідчена або посвідчена особою, якій подається заява про страхове відшкодування.
Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:
- у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;
- у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.
У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.
Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.
Пунктом 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Отже, МТСБУ згідно ст. 41 Закону № 1961-IV зобов`язане відшкодувати шкоду за пошкодження транспортного засобу позивача, на умовах визначених законом, оскільки водій скутера марки «LІFAN LF 200-10B» ОСОБА_2 не застрахував цивільно-правову відповідальність.
Законом № 1961-IV не передбачено права страховика чи МТСБУ призупиняти розгляд заяв про виплату страхового відшкодування, а статтею 35 вказаного Закону не передбачено обов`язку потерпілого надати копії постанови суду, завіреної гербовою печаткою, що підтверджує відповідальність іншого учасника ДТП.
Так, вина відповідача ОСОБА_2 доведена не тільки матеріалами кримінального провадження, а саме постановою про закриття кримінального провадження від 28 вересня 2019 року, у якій встановлено, що ОСОБА_2 порушив пункти 2.1 «а», 2.3 «а, б, г, д», 9.2 «б», 9.3, 9.4, 10.1, 10.4 ПДР України, а в діях водія автомобіля марки BMW, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 порушення Правил дорожнього руху України не виявлено, а також постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2019 року, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124, 126 ч. 2 КУпАП, у відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.
Верховний Суд у постанові від 16.04.2019 року у справі №927/623/18 висловив правовий висновок, який полягає в тому, що застосування пункту 7 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.
Позивач надав МТСБУ копію постанови про закриття кримінального провадження від 28 вересня 2019 року, а також копію постанови Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2019 року, якими встановлено вину відповідача ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, однак МТСБУ безпідставно своїм листом від 13.02.2020 року фактично відмовило позивачу у виплаті страхової виплати, пославшись на те, що питання страхового відшкодування призупинено до надання ним документу на підтвердження вини іншого учасника ДТП. Отже, МТСБУ не визнало право позивача на отримання страхової виплати та незаконно, всупереч ст. 35 Закону № 1961-IV, відмовило позивачу у здійсненні страхової виплати.
Таким чином, суд першої інстанції помилково вважав, що позов є передчасним.
Також не можна погодитись із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту оплати проведеного ремонту, а заявлено вимоги про відшкодування шкоди на підставі виготовленого за дорученням МТСБУ звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, та стягнення вартості матеріального збитку з урахуванням ПДВ, що позбавляє суд можливості визначити суми, що підлягають стягненню з відповідачів.
Із матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розміру матеріального збитку, позивач надав звіт № 297 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу (замовник оцінки – за дорученням МТСБУ, дата оцінки 04.11.2019 року), згідно якого визначено, що вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу марки «BMW 525», номерний знак НОМЕР_2 дорівнює 74 826,63 грн з ПДВ на запасні частини. Коефіцієнт фізичного зносу складників 0,70 %. При проведенні розрахунків станом на дату оцінки оцінювач визначив значення оціночної вартості матеріального збитку, спричиненого власнику КТЗ вказаного автомобіля, що дорівнює 29 005,26 грн з ПДВ на запасні частини ( а.с.22-25).
З урахуванням того, що відповідачами не спростовано вказаний звіт, вони не клопотали про призначення судом автотоварознавчої експертизи на предмет визначення вартості матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП, то такий звіт є належним та допустимим доказом матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП, що сталася з вини відповідача ОСОБА_2 . Тому суд першої інстанції помилково не взяв його до уваги.
За змістом статті 28 Закону № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, в тому числі, це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
В силу ст. 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Положенням ст. 36.2 Закону № 1961-IV передбачено, що якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.
Наведене випливає також з приписів ч. 2 ст. 1192 ЦК України, згідно якої розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Отже, якщо фактичного ремонту пошкодженого автомобіля виконано не було та витрати позивача на оплату ПДВ по такому ремонту не були понесені, то й відсутні законні підстави для компенсації позивачу, як потерпілому в ДТП, суми ПДВ, включеного оцінювачем до складу матеріального збитку. Такий правовий висновок зроблений Вищим господарським судом України у постанові від 23.04.2013 року в справі № 5019/2475/11.
Також Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 757/22706/15-ц зроблено висновок, що за змістом вказаної норми у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає податок на додану вартість, в межах суми страхового відшкодування. У разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілим, а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта, які мають бути використані в процесі його ремонту, то розрахунок суми виплати на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком. 
Таким чином, враховуючи, що позивач не надав доказів проведення ремонту транспортного засобу, на МТСБУ лежить обов`язок відшкодувати позивачу вартість матеріального збитку, визначеного з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу за мінусом розміру ПДВ, що складає 23 204,20 грн (29 005,26 грн х 20%).
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Такий правовий висновок підтверджений Верховним Судом у постанові від 03.10.2018 року у справі №686/17155/15-ц.
Таким чином, відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (теж за мінусом ПДВ), що становить 36 657,10 грн (74 826,63 грн – 20% (ПДВ) – 23 204,20 грн = 36 657,10 грн).
З огляду на встановлені обставини справи та з урахуванням норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, висновок суду не відповідає встановленим обставинам справи, а тому в наведеній частині рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення. По суті встановленого позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної шкоди слід задовольнити частково, стягнути на користь позивача з МТСБУ 23 204,20 грн страхового відшкодування, з ОСОБА_2 – 36 657,10 грн матеріальної шкоди.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 50 000 грн, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів розмір спричиненої моральної шкоди. Колегія суддів не погоджується з висновком суду, виходячи з наступного. 
У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Таким чином, до загальних підстав відповідальності, встановлених ст. 1167 ЦК України, для покладення відповідальності на заподіювача моральної (немайнової) шкоди, відповідно, необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди; протиправність дій заподіювача; причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; вина в заподіянні шкоди.
Будь-яких доказів про спричинення позивачу моральної шкоди матеріали справи не містять, а сам факт пошкодження транспортного засобу позивача не свідчить про спричинення йому моральної шкоди. Позивач не надав доказів, що звертався до відповідача ОСОБА_2 про врегулювання майнових вимог, як і не надав доказів відмови відповідача у відшкодуванні шкоди, завданої внаслідок ДТП.
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині вимог про відшкодування моральної шкоди слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові за недоведеністю спричинення моральної шкоди. 
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Позивач у цій справі сплатив судовий збір у загальному розмірі 5 465,20 грн, однак, враховуючи скасування рішення та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову з відповідачів в користь позивача необхідно стягнути понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 4 204 грн, а з кожного відповідача по 2 102 грн. 
Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.
Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди задовольнити частково.
Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України, ЄДРПОУ 21647131, м.Київ, а/с №272, поштовий індекс 02002 на користь ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 страхове відшкодування у розмірі 23 204,21 грн (двадцять три тисячі двісті чотири гривні 21 копійку), 2 102 грн. (дві тисячі сто дві гривні) витрат по оплаті судового збору.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 майнову шкоду у розмірі 36 657,10 грн (тридцять шість тисяч шістсот п`ятдесят сім гривень 10 копійок), 2 102 грн (дві тисячі сто дві гривні) витрат по оплаті судового збору.
В решті позову відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча                                                                М.Д. Горейко
Судді:                                                                        Л.В. Василишин
       І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 29 червня 2021 року