справа № 757/25242/17-ц
головуючий у суді І інстанції Батрин О.В.
провадження № 22-ц/824/1437/2021
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції  Мостова Г.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
15 березня 2021 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Мостової Г.І.,  
суддів: Суханової Є.М., Слюсар Т.А.,
за участю секретаря судового засідання: Сердюк К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди
у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Головного управління Національної поліції в Київській області, прокуратури Київської області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди від руйнування розташованого на земельній ділянці вчиненого за бездіяльності правоохоронних органів у кримінальному провадженні відкритому по факту шахрайського заволодіння вказаною земельною ділянкою, -
в с т а н о в и в :
У травні 2017 позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Печерського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Головного управління Національної поліції в Київській області, прокуратури Київської області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди від руйнування, розташованого на земельній ділянці вчиненого за бездіяльності правоохоронних органів у кримінальному провадженні, відкритому за фактом шахрайського заволодіння, вказаною земельною ділянкою.
Позовна заява мотивована тим, що позивачі є потерпілими у кримінальному провадженні № 12013110100000978, відкритому Обухівським РВ ГУ НП України в Київській області 21 січня 2013 року за фактом шахрайського заволодіння земельною ділянкою за кадастровим номером 3223151000:04:065:0130, яка належить їм на праві спільної сумісної власності, шляхом перепродажу. 
06 червня 2012 року на ім`я ОСОБА_5 , в якого ОСОБА_1 2002 року придбав земельну ділянку, особі, яка діяла за довіреністю, було повторно видано державний акт на право власності серія ЯМ № 553689 на земельну ділянку позивачів. 
Згодом за повторним державним актом на право власності ОСОБА_5 19 червня 2012 року здійснив повторний перепродаж земельної ділянки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в рівних частинах. На підставі цієї угоди, ОСОБА_6 був виданий 30 серпня 2012 року державний акт на право власності серія ЯМ № 233696 на земельну ділянку. 
У зв`язку з повторним продажем земельної ділянки позивача, були подані заяви про вчинення злочину щодо шахрайського заволодіння земельною ділянкою до Шевченківського РВ ГУ НП України в місті Києві 20 січня 2013 року та до Обухівського РВ ГУ НП України в Київській області 21 січня 2013 року, на підставі яких відкрито кримінальне провадження № 12013110100000978 за частиною 1 статті 190 КК України. 
13 червня 2013 року позивачами подано до органу досудового слідства клопотання про накладання арешту на земельну ділянку з метою запобігання її подальшого перепродажу, у зв`язку з тим, що позивачам стало відомо про те, що ОСОБА_6 з ОСОБА_7 виставили її на продаж. Вказане клопотання органом досудового розслідування було залишено без належного реагування, у зв`язку з чим 20 червня 2013 року земельна ділянка була продана ОСОБА_4 
12 травня 2014 pоку, від голови правління СТ «Роздолля», на якому розташована земельна ділянка позивачів, ОСОБА_8 , було отримано інформацію, що на земельній ділянці розпочато демонтажні роботи - вирубку двадцятирічних плодоносних та інших дерев і знесення недобудованого трьохповерхового будинку, про що позивачами було повідомлено диспетчерську Обухівського PB ГУ МВС України в Київській області і викликано на 13 травня 2014 року наряд міліції на земельну ділянку. 
Станом на 23 травня 2014 року будівлю на земельній ділянці відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було зруйновано практично вщент - лишилися лише руїни цокольного поверху, що підтверджено фотографіями, а також знищені дерева.
Вважаючи, дії відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 неправомірними щодо вирубки дерев, знесення недобудованого будинку, а також бездіяльність Обухівського РВ ГУ НП України в Київській області як структурного підрозділу юридичної особа ГУ НП в Київській області, та прокуратури Обухівського району Київської області, як структурного підрозділу прокуратури Київської області, як процесуального керівника у кримінальному провадженні, щодо невжиття належних заходів зі збереження майна позивачів шляхом накладення арешту на земельну ділянку та недобудованого будинку, що призвело до знищення дерев та будинку, позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просили суд стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з відповідного казначейського рахунку на їх користь, грошові кошти у розмірі 458 954 грн у відшкодування матеріального збитку - вартості зруйновного будинку та 60 000 грн у відшкодування моральної шкоди.
Моральну шкоду позивачі обґрунтовують тим, що з огляду на вік позивачів зумисне руйнування відповідачами ОСОБА_4 , ОСОБА_3 недобудованого трьохповерхового цегляного будинку і вирубка двадцятирічних плодоносних та інших дерев, розташованих на земельній ділянці, навіть після витребування земельної ділянки з незаконного володіння, позбавило їх можливості відновити до стану, який передував діям і бездіяльності відповідачів. Відчуття безсилля і неможливості протидії незворотній шкоді, завданій їх майну діями відповідачів, призводить до душевних страждань, якими, зокрема, визначається моральна шкода відповідно до статті 23 ЦК України.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди закрито.
Суд першої інстанції обґрунтував свої вимоги тим, що відповідно до пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду у справі, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
 
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, у якій просять скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.
Цивільну справу № 372/2529/15-ц, на яку посилається суд, було відкрито Обухівським районним судом Київської області 12 серпня 2015 року за позовом ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , Реєстраційної служби Обухівського МУЮ та третьої особи Обухівський РВ ГУ МВС України в Київській області про витребування земельної ділянки кадастровий номер № 3223151000:04:065:0130 належної ОСОБА_1 з незаконного володіння ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , визнання порушеним права власності ОСОБА_1 , зобов`язання здійснити державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 і відшкодування моральної шкоди від порушення права власності на земельну ділянку, завданої відповідачами ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 .
Апелянти вказують, що в ухвалі Печерського районного суду, як і у рішення судів у справі № 372/2529/15-ц не наведено повне обґрунтування підстав завдання позивачам моральної шкоди з огляду на таке.
У позовній заяві у справі №372/2529/15-ц позивачі звертали увагу на те, що через 10 років після придбання ними земельної ділянки 03 квітня 2002 року її було повторно перепродано 19 червня 2012 року колишнім власником відповідачем ОСОБА_5 відповідачам ОСОБА_6 ,  ОСОБА_7 які, в свою чергу, ще через рік, - 20 червня 2013 року (через півроку після відкриття 19 січня 2013 року кримінального провадження) здійснили повторний незаконний перепродаж і продали ділянку ОСОБА_4 . 
Ще через рік, - у травні 2014 року, відповідачами ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , які знали, що ОСОБА_1 є законним власником земельної ділянки і стосовно перепродажів якої,  відкрито кримінальне провадження, було зруйновано майно, розташоване на земельній ділянці: недобудований 3-поверховий будинок і 20-річний фруктовий сад.
Позивачі відзначали, що моральну шкоди їм завдано сукупністю незаконних дій відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,                   ОСОБА_4 і ОСОБА_3 через які, тривалий час позивачі  були позбавлені права володіти, використовувати і розпоряджатися земельною ділянку, а майно, що  на ній було розміщено,  втратили взагалі. Більш того, з огляду на вік та фінансове становище позивачів, відновлення земельної ділянки до стану, який передував незаконним діями відповідачів і порушенням права власності, вже не представляється можливим.
Тому у своїй позовній заяві у справі  № 372/2529/15-ц, позивачі стверджували, що відчуття безсилля у протидії безповоротності наслідків, які виникли в результаті дій відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 і ОСОБА_3 призвели до душевних страждань, у яких і полягає моральна шкода. І у якості частково відшкодування моральної шкоди позивачі просили солідарно стягнути з відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 і ОСОБА_3 - 30 000 грн.
 
В свою чергу, у позовній заяві, ухвала в якій оскаржується, окрім відшкодування матеріальної шкоди від руйнування майна позивачів, останні просили суд зобов`язати відшкодувати ще й моральну шкоду, яку було завдано відповідачами спільно через дії відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_3 та бездіяльність держави України в особі Головне Управління Національної поліції в Київській області та Прокуратура Київської області. І у якості частково відшкодування моральної шкоди, позивачі просили суд солідарно стягнути з відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , Головного Управління Національної поліції в Київській області та Прокуратури Київської області 60 000 грн.
Головне управління Національної поліції в Київській області подало відзив на апеляційну скаргу, у якому проти її задоволення заперечує, просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
 
Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що позивачами заявлені позовні вимоги, зокрема, до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та Головного управління Національної поліції в Київській області про стягнення моральної шкоди, які обґрунтовані таким:
бездіяльність органів поліції і прокуратури у кримінальному провадженні призвели до знищення відповідачами подружжям Котових майна позивачів, затягування розслідування на 4,5 роки суперечить  розумним строкам (а.с. 9 другий абзац)
яка проявилась у порушенні права власності позивачів на розміщену на земельні ділянці будівлю (право власності на роботи і матеріали на багаторічні насадження) та 20-річні плодоносні та інші дерева (право власності на багаторічні насадження), яке полягає у неможливості володіти, користуватись і розпоряджатись вказаним майном, через те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 воно було протиправно знищено (а.с. 9 останній абзац т. 1)
та до Головного управління Національної поліції в Київській області 
Як вбачається з матеріалів справи позивачі стверджували, що один з відповідачів здійснив вирубку фруктового саду та зруйнував недобудований цегляний будинок, внаслідок чого позивачі, позбавлені можливості належним чином відновити земельну ділянку до стану, який передував діям відповідача, а зважаючи на фінансову кризу і їх фінансове становище відновлення будинку також знаходиться під сумнівом. 
Рішенням Обухівського районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року у справі № 372/2529/15-ц відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині стягнення моральної шкоди, що проявилась у вирубці фруктового саду та зруйнування недобудованого цегляного будинку, внаслідок чого позивачі, позбавлені можливості належним чином відновити земельну ділянку до стану, який передував діям відповідача, а зважаючи на фінансову кризу і їх фінансове становище відновлення будинку також знаходиться під сумнівом (а.с. 118-121 т. 1).
У цій частині рішення суду залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 8 серпня 2016 року (а.с. 122-126 т. 1) та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 серпня 2017 року (а.с. 210-215 т. 1).
Відповідно до частини 3 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Проаналізувавши позовні вимоги у справі № 757/25242/17-ц та у справі № 372/2529/15-ц, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав  для закриття провадження у справі № 757/25242/17-ц на підставі частини 3 статті 255 ЦПК України у зв`язку з ухваленням рішення у справі № 372/2529/15-ц з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, яке набрало законної сили.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

 

Головуючий                                                                                     Г.І. Мостова
 
Судді                                                                                              Є.М. Суханова
 
                                                                                                                  Т.А. Слюсар