Справа № 462/4079/20                                Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М. 
Провадження № 22-ц/811/3427/20                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 
Категорія: 39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І., 
за участі секретаря: Сеньків Х.І.,
з участю представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2020 року ОСОБА_3 звернулась у суд з позовом про стягнення з ОСОБА_1 основновної суми боргу за договором позики в розмірі 7000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 07 липня 2020 року становить 189910,00 грн. та 3% річних в розмірі 225 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 07 липня 2020 року становить 6104,26 грн. 
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 26 серпня 2018 року вона позичила ОСОБА_1 кошти в розмірі 7000,00 доларів США, що стверджується розпискою від 26 серпня 2018 року, оригінал якої знаходиться у неї. 
Згідно умов вказаної розписки відповідач зобов`язався повернути їй кошти частинами, а саме 3000,00 доларів США до 01 грудня 2018 року та 4000,00 доларів США до 01 вересня 2019 року. 
Однак, відповідач не повернув частину боргу до 01 грудня 2018 року, як і не повернув іншу частину боргу до 01 вересня 2019 року, а тому 30 вересня 2019 року вона звернулась до боржника з письмовою вимогою про повернення боргу, яка залишена без виконання. 
За таких обставин, враховуючи те, що станом на 07 липня 2020 року відповідач не повернув їй кошти в розмірі 7000,00 доларів США, а тому вона змушена звертатися до суду з даним позовом.
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 15 жовтня 2020 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 основну суму боргу в розмірі 7000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 07 липня 2020 становить 189910 грн. 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 3% річних в розмірі 225 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 07 липня 2020 становить 6104 грн. 26 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 1960 грн. 14 коп. судового збору.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі посилається на те, що його не було належним чином повідомлено про розгляд справи, чим порушено його процесуальні права.
Стверджує, що жодних позик від позивача він не брав, а позивач отримав розписку від нього в якості гарантії вкладених ними грошових коштів у спільну підприємницьку діяльність. 
Стверджує, що їхня діяльність припинена, приміщення під магазин вони не орендують.
Звертає увагу на те, що він з позивачем фактично уклали удаваний правочин.
Оскільки він в суді першої інстанції був обмежений у процесуальних правах, відтак не міг надати інші докази та пояснити дійсні обставини у справі.
Зазначає, що у тексті розписки немає інформації, які саме долари передано і які позичальник повинен віддавати, однак суд не встановив таку обставину та при ухваленні рішення прийняв за основу долари США , однак у розписці відсутнє таке підтвердження.
Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 на її заперечення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в оскарженій частині таким вимогам відповідає.
Задовольняючи позов в частині стягнення основного боргу за договором позики в сумі 189910,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що розмір боргу підтверджується розпискою, визначений розпискою строк для повернення позики закінчився, а наявність в позивачки оригіналу боргової розписки свідчить про те, що відповідач не виконав зобов`язання щодо повернення грошових коштів.
Задовольняючи позов в частині стягнення 3 % річних від простроченої суми, суд першої інстанці виходив з положень ст. 1050 ЦК України, відповідно до якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до розписки від 26 серпня 2018 року відповідач ОСОБА_1 отримав від позивачки ОСОБА_3 кошти в розмірі 7000,00 доларів США, згідно якої відповідач зобов`язався повернути позивачці кошти частинами, а саме 3000,00 доларів США до 01 грудня 2018 року та 4000,00 доларів США до 01 вересня 2019 року.
У зазначений строк відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав, грошові кошти не повернув.
Відповідно до положень статі 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 стаття 1049 ЦК України).
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.
Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 надала належні та достатні докази, якими вона обґрунтовує свої вимоги. 
Так, з наданої позивачем до суду розписки вбачається, що 26 серпня 2018 року ОСОБА_1 позичив в ОСОБА_3 сім тисяч доларів (7000$), три тисячі доларів зобов`язувався повернути до 01 грудня 2018 року, решта суми зобов`язувався повернути до 01 вересня 2019 року.
Аналізуючи наявну в матеріалах справи копію розписки від 26 серпня 2018 року, колегія суддів доходить висновку, що між сторонами склалися правовідносини, пов`язані з невиконанням позичальником умов договору позики (боргове зобов`язання).
При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця), згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконані. 
У зв`язку з цим, ОСОБА_3 має право на захист свого порушеного права шляхом стягнення з відповідача коштів, які були надані останньому у борг, та 3 % річних від простроченої суми.
Доводи апеляційної скарги про те, що у тексті розписки немає інформації, які саме долари передано і які позичальник повинен віддавати колегія суддів відхиляє з огляду на те, що у тексті розписки був зазначений валютний знак “$”, який дає можливість віднести валюту грошового зобов`язання до доларів США.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_3 отримала розписку від ОСОБА_1 в якості гарантії вкладених ними грошових коштів у спільну підприємницьку діяльність, колегія суддів також відхиляє з огляду на те, що текст розписки не містить жодних даних про вищезазначені обставини, на які посилається скаржник. 
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення – без змін.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 22 червня 2021 року

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.