ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року 
м. Київ
справа №821/1949/17
адміністративне провадження №К/9901/3964/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Олендера І.Я.,
суддів: Гончарової І.А.,  Ханової  Р.Ф., 
розглянув в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціалізована механізована колона №23» на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року (судді: Градовський Ю.М. (головуючий), Крусян    А.В., Яковлєв О.В.)  у справі № 821/1949/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціалізована механізована колона №23» до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
У С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Спеціалізована механізована колона №23» (далі - позивач, Товариство) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі (далі - відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04.12.2017 №003501422 та №0003511422.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення контролюючим органом прийнято безпідставно, оскільки висновки акту перевірки про допущені Товариством порушення вимог податкового законодавства є не обґрунтованими, базуються на припущеннях, натомість Товариство має в наявності первинні документи, які підтверджують здійснення господарських операцій з контрагентами та свідчать про відсутність порушень податкового законодавства з боку позивача. 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
4. Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2018 року позов задоволено, оскаржувані податкові повідомлення - рішення визнано протиправними та скасовано.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем первинні документи підтверджують реальність здійснення господарських операцій з контрагентами, а окремі недоліки в оформленні первинних документів не можуть мати наслідком висновок про безтоварність господарських операцій. 
5. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано, в задоволенні позовних вимог Товариства відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Товариства суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що господарські операції між позивачем та контрагентами не мали реального характеру, з огляду на встановлені фактичні обставини справи в сукупності, а саме неможливість контрагентів забезпечити виконання робіт, надання послуг, постачання товару обумовлених договорами через відсутність трудових та матеріальних ресурсів, недоліків в заповненні первинних документів, їх недостовірності, підписання таких документів, особами, які фізично не мали такої змоги, не підтвердження документально фактів перевезення, контрагенти є фігурантами кримінальних справ за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємництво).
Короткий зміст вимог касаційної скарги
6. Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції позивач подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року та залишити в силі рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2018 року.
7. Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні, відповідно до ст. 343 Кодексу адміністративного судочинства України.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
8. Судами попередніх інстанцій встановлено, що фактичною підставою для збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток, ПДВ та застосування штрафних (фінансових) санкцій, згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, з приводу правомірності яких виник спір у цій справі, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки 06.11.2017 №252/21-22-14-01/35329851, оформленого за результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки Товариства з питань дотримання податкового, валютного законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування-за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, під час якої було виявлено порушення позивачем вимог:
- п.44.1, пп.44.2, пп.44.3 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135, п.138.2, п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 №20, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 за №85/4306, п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 за №290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за №860/4153, п.13 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 3 «Звіт про фінансові результати», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.03.1999 за №87, п.11 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 за №318, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1437596 грн, у тому числі: 2014 рік на суму 271663 грн, 2015 рік у сумі 624005 грн, 2016 рік у сумі 541928 грн;
- п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму у сумі 1525734 грн. 
Висновки фахівців контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства вмотивовано тим, що господарські операції з контрагентами ПП «ЛАГУНА-БІЧ», ПП «ТАРГЕТ-ПЛЮС», ПП «БАРОН і КО», ПП «ВЕГА - РЕМСТРОЙ», ПП «ГАРДЕ ПЛЮС», ПП «КОМІР ГРУП», ПП «ФЕБРУС», ПП «ХОЛДІНГ - БУДПРОЕКТ», ПП «ПАЙОЛА», ПП «БК «КОЛБУД», ТОВ «ІННОВАЦІЙНА КОМПАНІЯ «ПЛАЗМА-ПЛЮС», КП «СИСТЕМЕНЕРГО», ТОВ «БЕРСЕК», ПП «ТЕРРАТОРГБУД», ТОВ «УКРТРЕЙД АЛЬЯНС», ТОВ «ГРАНДБУДСТАР», ТОВ «ХОРОСТ», ПП «ДОБРОБУТ ТРЕЙД», ТОВ «РОСТ-ХЕРСОН» не спричинили настання реальних правових наслідків, з огляду на те, що позивачем на підтвердження реальності господарських операцій було надано первинні документи (видаткові накладні, рахунки - фактури, акти виконаних робіт, акти здачі - прийняття, довідки про вартість виконаних будівельних робіт і витрат, акти прийняття виконаних будівельних робіт), які містять недоліки в оформленні, також ряд документів підписано керівниками (директорами) підприємств - контрагентів, які фізично не мали можливості підписати документи (виїхали за межі України та не повертались, є громадянами Росії, та відсутні відомості, щодо їх перебування на території України на законних підставах), а також фігурують у кримінальних провадженнях по факту створення фіктивних підприємств (ст. 205 Кримінального кодексу України). Крім того, за наслідками проведеної перевірки було встановлено відсутність в контрагентів виробничої та технічної можливості виконувати договірні зобов`язання перед позивачем в різних куточках України, а саме відсутні виробничі потужності, необхідні для здійснення будівельно-монтажних робіт, капітального ремонту, приймання та продажу будівельних матеріалів і запчастин, відсутні складські приміщення та транспорті засоби, відсутній необхідний штат працівників. Також контрагенти не декларували податкові зобов`язання з реалізації виконання підрядних робіт за спірні періоди на користь позивача.
На підставі акту перевірки та вказаних висновків контролюючим органом прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 04.12.2017:
- №0003501422, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 1437596 грн основного платежу та 203397,75 грн штрафних (фінансових) санкцій;
- №0003511422, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 1525734 грн основного платежу та 381433,5 грн штрафних (фінансових) санкцій. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що між позивачем та контрагентами ПП «ЛАГУНА-БІЧ», ПП «ТАРГЕТ-ПЛЮС», ПП «БАРОН і КО», ПП «ВЕГА - РЕМСТРОЙ», ПП «ГАРДЕ ПЛЮС», ПП «КОМІР ГРУП», ПП «ФЕБРУС», ПП «ХОЛДІНГ - БУДПРОЕКТ», ПП «ПАЙОЛА», ПП «БК «КОЛБУД», ТОВ «ІННОВАЦІЙНА КОМПАНІЯ «ПЛАЗМА-ПЛЮС», КП «СИСТЕМЕНЕРГО», ТОВ «БЕРСЕК», ПП «ТЕРРАТОРГБУД», ТОВ «УКРТРЕЙД АЛЬЯНС», ТОВ «ГРАНДБУДСТАР», ТОВ «ХОРОСТ», ПП «ДОБРОБУТ ТРЕЙД», ТОВ «РОСТ-ХЕРСОН» було укладено договори підряду, надання послуг, купівлі - продажу, поставки.
На підтвердження правомірності формування сум податкового кредиту за вказаними договорами позивач надав копії документів: договори, акти прийняття виконаних будівельних робіт, акти виконаних робіт, видаткові накладні, рахунки - фактури, акти здачі - прийняття, довідки про вартість виконаних будівельних робіт і витрат.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
9. У доводах касаційної скарги Товариство посилається на невідповідність висновків суду апеляційної інстанції фактичним обставинам справи, вказує, що недоліки в оформленні первинних документів не свідчать про відсутність реального вчинення господарських операцій, також зазначає про індивідуальну відповідальність, а тому порушення контрагентами податкового чи іншого законодавства не може бути підставою для невизнання господарських операцій позивача з такими контрагентами. 
Касаційна скарга фактично не містить спростувань відносно встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи. В чому саме полягає порушення (неправильне застосування) судом норм матеріального права при встановленій сукупності обставин справи позивач в касаційній скарзі не наводить. 
10. Контролюючим органом надано відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач зазначає про необґрунтованість доводів касаційної скарги та вказує на правильність рішення суду апеляційної інстанції, у зв`язку з чим просить залишити касаційну скаргу Підприємства без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції просить залишити без змін.
ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
11. Податковий кодекс України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):
11.1. Пункт    44.1 статті    44.
Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством. 
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. 
11.2. Підпункт 134.1.1 пункту 134.1 статті 134.
Об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.
11.3. Пункт   138.2 статті  138.
Витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
11.4. Підпункт 139.1.9 пункту 139 статті 139.
Не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. 
11.5. Пункт 198.3 статті 198.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
11.6. Пункт    198.6 статті    198.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
12. Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»:
12.1. Стаття 1.
12.1.1. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. 
12.1.2. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
12.2. Частина 1 статті 9.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 
12.3. Частина 2 статті 9.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
13. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88.
13.1. Пункт 2.4.
Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
13.2. Пункт 2.15. 
Первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників.
14. Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73.
14.1. Частина 3 розділу 1.
Витрати - зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).
Доходи - збільшення економічних вигод у вигляді надходження активів або зменшення зобов`язань, які призводять до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).
Фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансовий стан, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.
15. Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 № 20.
15.1. Пункт 5.
Зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.
16. Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затверджений наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290.
16.1. Пункт 5.
Дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.
17. Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затверджений наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318.
17.1. Пункт 5. 
Витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.
17.2. Пункт 6. 
Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. 
17.3. Пункт 6. 
Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.
Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
18. Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на врахування витрат при формуванні об`єкту оподаткування податком на прибуток та формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
19. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції. 
20. Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції. 
21. Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування як витрат так і податкового кредиту. 
22. При цьому про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, у тому числі і наявність таких обставин: відсутність первинних документів обліку, недоліки в їх заповненні, відсутність економічної доцільності проведення відповідних господарських операцій, неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, та інші обставини, які в можуть свідчити про вчинення операцій, що не мають на меті досягнення позитивного економічного ефекту, натомість мають на меті отримання неправомірної вигоди, у тому числі преференцій з боку держави (податковий кредит). 
Суд зазначає, що кожна з вказаних вище обставин не може бути самостійним беззаперечним свідченням (доказом) відсутності реального характеру господарських операцій, проте наявність таких обставин в сукупності, що має бути встановлено судом, може свідчити на користь висновку про неможливість фактичного проведення (вчинення) господарських операцій.
23. При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на час вирішення спору), обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податкові зобов`язання та податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч.    1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
24. Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, Товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо наявності матеріальних та трудових ресурсів для проведення відповідного виду діяльності, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.
Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції
25. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону, що діяв до набрання чинності Закону України від 15.01.2020 № 460-ІХ).
26. Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції, враховуючи в сукупності встановлені як контролюючим органом під час проведення перевірки так і судом під час розгляду справи обставини щодо не підтвердження фактичного проведення господарських операцій з контрагентами, а відповідно і неправомірність формування позивачем витрат та податкового кредиту за такими операціями, надав належну оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності з дотриманням норм ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції на час прийняття рішення) та дійшов обґрунтованого висновку про недостовірність задекларованих позивачем даних податкового обліку, що, відповідно, виключає право позивача формувати витрати та податковий кредит за такими операціями, з огляду на наступне: 
- надання позивачем в підтвердження реальності господарських операцій  первинних документів, які підписані від імені контрагентів, зокрема таких як ПП «ТАРГЕТ-ПЛЮС», ПП «БАРОН і КО», ПП «ВЕГА - РЕМСТРОЙ», ПП «ХОЛДІНГ - БУДПРОЕКТ», керівниками (директорами) - гр. Солдатовим С.М. , гр. Кобзар О.О. , які є громадянами Російської Федерації та за посвідками на постійне або тимчасове проживання в Україні до міграційної служби не зверталися.
Також встановлено та підтверджено матеріалами справи, що керівником ПП «КОМІР ГРУП» є гр. Теницький П.В. , який згідно листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України за №0.64-4734/0/15-16 від 15.03.2016 виїхав з України 07.08.2011 та в подальшому не перетинав Державний кордон України. 
Перевіркою також було встановлено, що керівником та особою, що має право підпису від ПП «ФЕБРУС» є Стеценко В.Т. , проте в період взаємовідносин з ТОВ «СМК №23» податкову звітність до контролюючого органу подавав керівник Теницький П.В. , який як зазначено вище не перебував на території України. 
Крім того, згідно запису Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації засновником та керівником ПП «ПАЙОЛА» є ОСОБА_5 , проте первинні документи підписувались гр. Лисецькою та гр. Стеценко В.Т .
У контексті наведеного суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що первинні документи, виписані від імені осіб, які, фактично не мали фізичної можливості підписувати такі документи, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами, відповідно посвідчувати факт придбання робіт/послуг;
- не надання позивачем в підтвердження фактичного переміщення товарно - матеріальних цінностей (будівельних матеріалів, механізмів) товарно - транспортних накладних, договорів, актів виконаних робіт, карток рахунків, а надані первинні документи містять недоліки в заповненні, зокрема в видаткових накладних, рахунках - фактурах, актах виконаних робіт, актах здачі - прийняття, довідках про вартість виконаних будівельних робіт і витрат, актах прийняття виконаних будівельних робіт, кошторисах, локальних кошторисах на будівельні роботи, підсумкових відомостях ресурсів до кошторисів не зазначено ПІБ осіб, що підписали такі документи, не вказано їх посади, в переважній більшості відсутні і печатки господарюючих суб`єктів; акти виконаних робіт не містять інформації про витрачені трудові та матеріальні ресурси у відповідності до договорів підряду;
- у контрагентів не має достатньої кількості трудових та матеріальних ресурсів для виконання задекларованого обсягу підрядних робіт на різних об`єктах у різних регіонах України.
Зокрема, як встановлено перевіркою, що при проведенні капітального ремонту та монтажу арочної оболонки з рулонної сталі для Товариства були використані будівельні матеріали, машини та механізми, які зазначені в актах виконаних робіт генпідрядника ПП «ФЕБРУС», проте у відповідності до податкової звітності на балансі даного підприємства відсутні будь - які основні засоби. Аналогічна ситуація і при проведенні робіт для позивача контрагентом ПП «ВЕГА - РЕМСТРОЙ», в актах виконаних робіт зазначено про використання машин та механізмів, проте згідно податкової звітності на балансі ПП «ВЕГА - РЕМСТРОЙ» основні засоби (машини, механізми) відсутні.
- по ряду контрагентів (ТОВ «РОСТ-ХЕРСОН», ПП «ТАРГЕТ-ПЛЮС», ПП «БАРОН і Ко», ПП «ВЕГА - РЕМСТРОЙ», ПП «ГАРДЕ ПЛЮС», ПП «ФЕБРУС», ПП «ПАЙОЛА», ПП «БК «КОЛБУД», ТОВ «ІННОВАЦІЙНА КОМПАНІЯ «ПЛАЗМА-ПЛЮС», КП «СИСТЕМЕНЕРГО», ТОВ «БЕРСЕК», ПП «ТЕРРАТОРГБУД», ТОВ «УКРТРЕЙД АЛЬЯНС», ТОВ «ГРАНДБУДСТАР», ТОВ «ХОРОСТ», ПП «ДОБРОБУТ ТРЕЙД») встановлено, що згідно з даних ЄРПН контрагенти документували придбання інших товарів (робіт), що не відповідає задекларованим податковим зобов`язанням з поставки товару та з поставки підрядних робіт для позивача, тобто фактично контрагенти не декларували податкових зобов`язань по правовідносинам з позивачем.
27. Колегія суддів зазначає, що касаційна скарга позивача фактично не містить доводів на спростування вказаних вище встановлених обставин. Посилання на те, що недоліки в оформленні первинних документів не можуть свідчити про відсутність реального вчинення господарських операцій в даному випадку є недоречними, оскільки такі недоліки не є поодинокими, майже всі перинні документи складено з порушеннями вимог законодавства (не містять всіх необхідних реквізитів, підписані невстановленими особами), і такі документи в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо відсутності матеріальних та трудових ресурсів для проведення відповідних видів діяльності, не дають можливості стверджувати про фактичне реальне вчинення спірних господарських операцій.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
28. Враховуючи встановлені обставини справи в сукупності на підставі оцінених доказів, а також правове регулювання спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що позивачем з огляду на приписи процесуального закону (ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України) належними та допустимими доказами не підтверджено свої заперечення проти наданих контролюючим органом та досліджених судом доказів, які суд вважав допустимими та достовірними, щодо неправомірного формування витрат та податкового кредиту за господарськими операціями з контрагентами.
Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції. 
29. Переглянувши судове рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення фактичних обставин справи, правильність застосування норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, враховуючи норми законодавства, що регулює спірні правовідносини, дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судового рішення, а тому касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціалізована механізована колона №23» на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року слід залишити без задоволення.
30. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
31. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша стаття 350 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону, що діяв до набрання чинності Закону України від 15.01.2020 № 460-ІХ).
32. Частиною третьою статті 375 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359, 375 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована механізована колона №23" залишити без задоволення.

Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року у справі 821/1949/17 залишити без змін.

Поновити дію постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року у справі №821/1949/17.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	І.Я.Олендер І.А. Гончарова   Р.Ф. Ханова