ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

31 травня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/5087/20
Головуючий у першій інстанції – Овсієнко Ю. К.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/745/21

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої – судді - Бобрової І.О.,
суддів –   Висоцької Н.В.,  Мамонової О.Є.,  

сторони справи:

позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1   на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 09 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

місце постановлення рішення судом першої інстанції – м.Чернігів, 
дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції – 09.03.2021,

                                          В С Т А Н О В И В:

05 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з останнього 15 000,00 грн відшкодування моральної шкоди. 
Позивач зазначив, що рішенням Чернігівського районного суду від 05.10.2016 у справі № 748/1283/16-ц, скасованим рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 26.06.2017, проте залишеним без змін постановою Верховного Суду від 20.11.2019, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до нього про відновлення паркану та відшкодування шкоди. При цьому суд касаційної інстанції зазначив, що, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, із врахуванням вказаних норм матеріального права, встановлених обставин справи, дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено обставин, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а саме факту того, що паркан був пошкоджений внаслідок неправомірних дій саме ОСОБА_1 .
На думку позивача, відомості, вказані ОСОБА_2 в його позовній заяві, в апеляційній та касаційній скаргах, його публічних виступах в судах всіх інстанцій, містили недостовірну інформацію, в якій стверджувалося про порушення позивачем норм чинного законодавства, вчинення дій, які порушують принципи моралі, загальновизнаних права співжиття і порушують його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. У зв`язку з чим позивач, будучи особою похилого віку, відповідно до ст.10 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», змушений був звертатись до Чернігівського місцевого центру з надання безоплатної вторинної допомоги, доводити неправдивість інформації ОСОБА_2 в судах більше ніж три роки протягом 2016 – 2019 років, залучати свідків, подавати касаційну скаргу, приймати участь в судових засіданнях. Все це обумовило необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, нераціонального витрачання життєвого часу, нести обтяжливі для нього матеріальні витрати у зв`язку з прибуттям для участі в судових засіданнях до м.Чернігова на квитки, їжу тощо. 
Позивач, вважаючи, що осягнути в повній мірі рівень моральних страждань, оцінити його в грошовому виразі надзвичайно важко, визначив заподіяну моральну шкоду у розмірі 15 тисяч гривень. 

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 09 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вказуючи на незаконність і необґрунтованість рішення суду, неправильність встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильну оцінку доказів, просить скасувати рішення суду від 09.03.2021 і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Окрім доводів викладених в позовній заяві, ОСОБА_1 також зазначає, що судом не взято до уваги обставини, встановлені в постанові Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 748/1283/16; не враховано справи ЕСПЛ «Брумареску проти Румунії», «Совтрансавто-Холдінг проти України», «Пономарьов проти України». На думку, скаржника судом не наведено мотивів незастосування норм права, на які він посилався, а саме: ст.280, 1167 ЦК України; не взято до уваги і висновки, викладені в пунктах 1, 4, 15, 18, 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи».
  
У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 09.03.2021 - без змін. Відповідач вказує на те, що виклики в судові засідання не є джерелом моральних страждань. Тим більше, позивач не сплачував судовий збір, вторинна правова допомога надавалась йому безоплатно, вартість квитка між м.Чернігів та с.Ст. ОСОБА_3 незначна. Нераціонального витрачання життєвого часу у позивача не було. Відшкодування витрат на їжу не передбачені законодавством. Крім того, ОСОБА_2 стверджує, що він не обзивав позивача нецензурною лайкою, ніхто не знімав позивача на мобільну відеокамеру, по телебаченню його не показували, невідомо яким чином він позбавив позивача роботи, погроз в бік позивача не було.
На думку ОСОБА_2 , судом правильно застосовано ст.55 Конституції України.
Звернення особи до суду за захистом своїх прав не є підставою для відшкодування моральної шкоди, навіть у випадку відмови у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Частинами 2, 5 ст.263 ЦПК України визначено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судове рішення вимогам ст.263 ЦПК України відповідає повністю.

Судом встановлено наступні обставини та факти.
05 жовтня 2016 року рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області у справі № 748/1283/16-ц в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відновлення паркану та стягнення моральної шкоди відмовлено (а.с. 14-15, 16-17). Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , суд зазначив, що суду не надані докази, що паркан був пошкоджений внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_1 . 
Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 26.06.2017 вказане рішення Чернігівського районного суду від 05.10.2016 скасовано, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 поновити та привести до попереднього стану з урахуванням попереднього місця його розташування демонтований паркан вздовж земельної ділянки, виділеної ОСОБА_2 для городництва площею 0,10 га, яка розташована у АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 300 грн, заподіяну внаслідок самовільного демонтажу паркану.
Постановою Верховного Суду від 20 листопада 2019 року рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 26 червня 2017 року скасовано, рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 жовтня 2016 року залишено в силі (а.с. 8-13). Касаційна інстанція погодилась із висновком суду першої інстанції щодо того, що позивачем не доведено обставин, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а саме факту того, що паркан був пошкоджений внаслідок неправомірних дій саме ОСОБА_1 .

Підставою позову у даній справі позивач зазначив порушення його немайнових прав, які виразилися у розповсюдженні ОСОБА_2 в позовній заяві, в апеляційній та касаційній скаргах, публічних виступах в судах всіх інстанцій недостовірної інформації щодо ОСОБА_1 , яку він вимушений був спростовувати в суді, залучаючи свідків та отримуючи безоплатну правову допомогу, витрачаючи свій час на судові засідання, а гроші - на проїзд та їжу.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Згідно з частиною другою та третьою статті 34 Конституції України і статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.
Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.
Згідно із статтею 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації; спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила; спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.
Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права, які призвели до моральних страждань.
Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.
У пунктах 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» судам роз`яснено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
За змістом частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи норми матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки звернення особи до суду за захистом своїх прав не є підставою для відшкодування моральної шкоди, навіть у випадку відмови у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується із наведеними висновками суду першої інстанції, оскільки судом в повній мірі досліджено обставини справи, застосовано законодавство, яке підлягало застосуванню. Порушень судом цивільного процесуального законодавства, які унеможливили б з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено і скаржником не наведено.

Посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 748/1283/16-ц, не може бути прийнято колегією суддів до уваги, оскільки даною постановою касаційна інстанція нових обставин в силу ст.400 ч.1 ЦПК України не встановлювала. Нею залишено без змін рішення Чернігівського районного суду від 05 жовтня 2016 року, яким встановлено те, що ОСОБА_2 не доведено обставин, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а саме факту того, що паркан був пошкоджений внаслідок неправомірних дій саме ОСОБА_1 . 

Доводи скаржника щодо неврахування судом першої інстанції факту завдання йому моральної шкоди через звернення відповідача до суду є безгрунтовними. Відповідно   до    статті    40    Конституції    України  усі  мають  право  направляти  індивідуальні  чи колективні письмові звернення або особисто звертатися  до  органів державної  влади,  органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів,  що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» роз`яснив, що суди повинні   мати  на  увазі,  що  у  випадку,  коли  особа звертається до зазначених органів із заявою,  в якій міститься  та чи  інша  інформація,  і  в  разі,  якщо  цей  орган  компетентний перевірити таку інформацію  та  надати  відповідь,  проте  в  ході перевірки  інформація  не  знайшла  свого  підтвердження,  вказана обставина не може сама по  собі  бути  підставою  для  задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права,  передбаченого   статтею  40   Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, тобто в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

При відкритті апеляційного провадження у справі скаржнику ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору в сумі 596 грн до ухвалення апеляційним судом судового рішення у справі.
Оскільки судовий збір скаржником не сплачений, вказана вище сума підлягає стягненню на користь держави. 

Керуючись ст. 141, 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,  
                                 
                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1   залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 09 березня 2021 року – без змін.

Стягнути зі ОСОБА_1 (зареєстрований в АДРЕСА_2 , фактично проживає АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 596 (п`ятсот дев`яносто шість) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду    
                          
                                                                                         І.О.Боброва

                                                                                         Н.В.Висоцька 

                                                                                         О.Є.Мамонова

Повний текст постанови складений 31.05.2021.