Справа № 440/139/19                                        Головуючий у 1 інстанції: Шендрікова Г.О. 
Провадження № 22-ц/811/1579/20                                Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
Категорія:68

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
                23 квітня 2021 року                                          м.Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого - судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,
секретаря - Жукровської Х.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Буського районного суду Львівської області від 30 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,
                        в с т а н о в и л а:
У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, остаточно уточненим заявою від 24.10.2019 року (а.с.223 т.1), в якому просив: визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 об`єкт незавершеного будівництва, тобто речей, предметів матеріального світу, з яких складається житловий будинок, гараж та кладова за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, площею 0,0796 га, з кадастровим номером 4620610100:13:024:0340, та провести поділ спільного сумісного майна подружжя, шляхом визнання за кожним із подружжя права на 1/2 частину вказаного об`єкта незавершеного будівництва та визнання за кожним із подружжя права на 1/2 частину вказаної земельної ділянки, а також визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя грошові кошти в сумі 613194 грн. 81 коп., одержані від продажу спільно нажитих за час шлюбу транспортних засобів, що становлять різницю між вартістю проданих без згоди іншого з подружжя транспортних засобів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , стягнувши із ОСОБА_2 у його (позивача) користь половину цих коштів - 306597 грн. 40 коп.
Свої вимоги ОСОБА_1 обгрунтовував тим, що з 17.08.2007 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , який розірвано рішенням Буського районного суду Львівської області від 27.05.2019 року.
Під час шлюбу ними куплено земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, площею 0,0796 га, з кадастровим номером 4620610100:13:024:0340, за адресою: АДРЕСА_1 , на якій здійснено будівництво житлового будинку, гаража та кладової, однак, ці об`єкти ще не введені в експлуатацію, а тому мають правовий режим об`єкта незавершеного будівництва, частки подружжя в якому є рівними.
Окрім того, під час шлюбу подружжям придбавались транспортні засоби, державна реєстрація одних з яких здійснювалась за ним ( ОСОБА_1 ), а інших - за відповідачем ОСОБА_2 .
Так, зокрема, за відповідачем ОСОБА_2 були зареєстровані транспортні засоби, а саме: Renault Megan Scenic, 2013 року випуску (дата державної реєстрації - 02.12.2016 року), вартість якого на момент перереєстрації 21.12.2017 року на нового власника становила 238250 грн.; Nissan Murano, 2010 року випуску (дата державної реєстрації - 14.06.2017 року), вартість якого на момент перереєстрації 16.06.2018 року на нового власника становила 482368 грн. 84 коп.; BMW X3, 2012 року випуску (дата державної реєстрації - 24.03.2018 року), вартість якого на момент перереєстрації 07.06.2019 року на нового власника становила 500000 грн., загальною вартістю транспортних засобів на момент їх продажу відповідачем ОСОБА_2 - 1220618 грн. 84 коп.
За ним ( ОСОБА_1 ) були зареєстровані транспортні засоби, а саме: Volkswagen Tiguan, 2011 року випуску (дата державної реєстрації - 05.07.2018 року), вартістю 158927 грн. 97 коп.; Hyundai Santa Fe, 2011 року випуску (дата державної реєстрації - 10.06.2017 року), вартістю 252229 грн. 32 коп.; Toyota Auris, 2011 року випуску (дата державної реєстрації - 20.09.2016 року), вартістю 196266 грн. 74 коп., загальною вартістю транспортних засобів на момент їх продажу - 607424 грн. 03 коп.
Зазначає, що різниця між вартістю проданих відповідачем ОСОБА_2 транспортних засобів та вартістю проданих ним ( ОСОБА_1 ) транспортних засобів становить 613194 грн. 81 коп. (1220618 грн. 84 коп. - 607424 грн. 03 коп. = 613194 грн. 81 коп.), а тому з відповідача ОСОБА_2 у його користь необхідно стягнути половину від цієї суми грошових коштів - 306597 грн. 40 коп. 
У серпні 2019 року відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , остаточно уточненим заявою від 05.12.2019 року (а.с.234 т.1), в якому просила: визнати автомобілі Mercedes-Benz E200, 1995 року випуску, Ford Transit, 2004 року випуску, Mercedes-Benz Sprinter 416 CDI, 2006 року випуску, Renault Megane Scenic, 2011 року випуску, Toyota Auris, 2011 року випуску, Hyundai Santa Fe, 2011 року випуску, Volkswagen Tiguan, 2011 року випуску, Renault Megane Scenic, 2013 року випуску, Nissan Murano, 2010 року випуску, BMW X3, 2012 року випуску, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя та поділити їх, стягнувши із ОСОБА_1 грошову компенсацію половини вартості автомобілів Toyota Auris, 2011 року випуску, Hyundai Santa Fe, 2011 року випуску, Volkswagen Tiguan, 2011 року випуску, Renault Megane Scenic, 2013 року випуску, Nissan Murano, 2010 року випуску, BMW X3, 2012 року випуску, в сумі 914021 грн. 44 коп., та стягнути із ОСОБА_1 грошову компенсацію половини вартості автомобілів Ford Transit, 2004 року випуску, Mercedes-Benz Sprinter 416 CDI, 2006 року випуску, Renault Megane Scenic, 2013 року випуску, станом на час їх реалізації.
Свої зустрічні вимоги ОСОБА_2 обгрунтовувала тим, що під час шлюбу було придбано вказані автомобілі, якими розпорядився ОСОБА_1 на власний розсуд, не в інтересах сім`ї та без її на те згоди, використавши дохід від продажу цих автомобілів у власних інтересах для здійснення підприємницької діяльності, а тому вона має право на одержання грошової компенсації половини вартості проданих автомобілів. 
Рішенням Буського районного суду Львівської області від 30.03.2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано об`єктами права спільної сумісної власності подружжя - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 об`єкт незавершеного будівництва, тобто речей, предметів матеріального світу, з яких складається житловий будинок, гараж та кладова за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, площею 0,0796 га, з кадастровим номером 4620610100:13:024:0340, та проведено поділ вказаного спільного сумісного майна подружжя:
визнано за ОСОБА_1 право на 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва, тобто речей, предметів матеріального світу, з яких складається житловий будинок, гараж та кладова за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, площею 0,0796 га, з кадастровим номером 4620610100:13:024:0340;
визнано за ОСОБА_2 право на 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва, тобто речей, предметів матеріального світу, з яких складається житловий будинок, гараж та кладова за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, площею 0,0796 га, з кадастровим номером 4620610100:13:024:0340;
визнано за ОСОБА_1 право на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0796 га, з кадастровим номером 4620610100:13:024:0340, за адресою: АДРЕСА_1 ;
визнано за ОСОБА_2 право на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0796 га, з кадастровим номером 4620610100:13:024:0340, за адресою: АДРЕСА_1 .
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя грошових коштів у розмірі 613194 грн. 81 коп., отриманих від продажу спільно нажитих за час шлюбу транспортних засобів, та стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 306597 грн. 40 коп. - відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано автомобілі марки Mercedes-Benz E200, 1995 року випуску, Ford Transit, 2004 року випуску, Mercedes-Benz Sprinter 416 CDI, 2006 року випуску, Renault Megane Scenic, 2011 року випуску, Toyota Auris, 2011 року випуску, Hyundai Santa Fe, 2011 року випуску, Volkswagen Tiguan, 2011 року випуску, Renault Megane Scenic, 2013 року випуску, Nissan Murano, 2010 року випуску, BMW X3, 2012 року випуску, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію половини вартості автомобілів Toyota Auris, 2011 року випуску, Hyundai Santa Fe, 2011 року випуску, Volkswagen Tiguan, 2011 року випуску, Renault Megane Scenic, 2013 року випуску, Nissan Murano, 2010 року випуску, BMW X3, 2012 року випуску, в сумі 914021 грн. 44 коп.
В задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 грошової компенсації половини вартості автомобілів Ford Transit, 2004 року випуску, Mercedes-Benz Sprinter 416 CDI, 2006 року випуску, Renault Megane Scenic, 2013 року випуску, станом на час їх реалізації - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави недоплачену суму судового збору в розмірі 4226 грн. 20 коп.
Рішення суду оскаржив позивач за первісним позовом ОСОБА_1 , просить скасувати рішення в частині незадоволених його позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а також просить скасувати рішення в частині задоволених зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що автомобілі Renault Megane Scenic, 2013 року випуску, Nissan Murano, 2010 року випуску, BMW X3, 2012 року випуску, були зареєстровані за ОСОБА_2 і жодних належних доказів, які б підтверджували ті обставини, що він ( ОСОБА_1 ) розпорядився вказаними автомобілями, отримавши дохід і використавши його у власних інтересах, немає.
Апелянт вважає, що суд в цій частині спору не дав належної правової оцінки доказам, які підтверджують факт реєстрації вказаних транспортних засобів за ОСОБА_2 і продаж нею цих транспортних засобів.
Також апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували відчуження ним транспортних засобів Toyota Auris, 2011 року випуску, Hyundai Santa Fe, 2011 року випуску, Volkswagen Tiguan, 2011 року випуску, Renault Megane Scenic, 2013 року випуску, Nissan Murano, 2010 року випуску, BMW X3, 2012 року випуску, у власних інтересах.
Наголошує, що якщо взяти до уваги той факт, що кожен із подружжя відчужив транспортні засоби, зареєстровані за кожним із них, тоді необхідно було задовольнити його позовну вимогу, визнавши грошові кошти в сумі 613194 грн. 80 коп., що становлять різницю між вартістю транспортних засобів, проданих кожним із подружжя, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, стягнувши із ОСОБА_2 половину вказаної суми - 306597 грн. 40 коп.
Апелянт звертає увагу, що істотною є та обставина, що спірні автомобілі, які були зареєстровані за ним, придбавались і відчужувались не одночасно, а виручені кошти від продажу одного автомобіля вкладались у купівлю іншого, а незначна різниця від продажу автомобілів спрямовувалась на потреби сім`ї, в тому числі у будівництво будинку.
Апелянт вважає, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права. 
У судове засідання апеляційного суду сторони не з`явились, подали заяви про розгляд справи у їхній відсутності, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України у відсутності учасників справи без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 13.04.2021 року, є дата складення повного судового рішення - 23.04.2021 року. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав. 
Судом встановлено, що з 17.08.2007 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Буського районного суду Львівської області від 27.05.2019 року (а.с.13, 116 т.1).
ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 20.09.2010 року, вид господарської діяльності якого - роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів (а.с.69, 74 т.1).
Предметом спору в оскаржуваній частині рішення є наступні транспортні засоби: Mercedes-Benz E200, 1995 року випуску, Ford Transit, 2004 року випуску, Mercedes-Benz Sprinter 416 CDI, 2006 року випуску, Renault Megane Scenic, 2011 року випуску, Toyota Auris, 2011 року випуску, Hyundai Santa Fe, 2011 року випуску, Volkswagen Tiguan, 2011 року випуску, Renault Megane Scenic, 2013 року випуску, Nissan Murano, 2010 року випуску, BMW X3, 2012 року випуску.
Згідно даних Регіонального сервісного центру МВС України у Львівській області (а.с.133-134, 148-149, 159, 180-181 т.1), під час шлюбу, за ОСОБА_1 були зареєстровані наступні транспортні засоби:
Mercedes-Benz E200, 1995 року випуску, дата державної реєстрації - 10.05.2008 року; 
Ford Transit, 2004 року випуску, дата державної реєстрації - 30.12.2008 року, дата перереєстрації на нового власника - 24.10.2013 року;
Mercedes-Benz Sprinter 416 CDI, 2006 року випуску, дата державної реєстрації - 02.04.2013 року, дата перереєстрації на нового власника - 12.12.2014 року;
Renault Megane Scenic, 2011 року випуску, дата державної реєстрації - 29.08.2014 року, дата перереєстрації на нового власника - 30.09.2015 року; 
Toyota Auris, 2011 року випуску, дата державної реєстрації - 20.09.2016 року, дата перереєстрації на нового власника - 11.01.2018 року, вартість на момент перереєстрації - 196266 грн. 74 коп.;
Hyundai Santa Fe, 2011 року випуску, дата державної реєстрації - 10.06.2017 року, дата перереєстрації на нового власника - 09.01.2019 року, вартість на момент перереєстрації - 252229 грн. 32 коп.;
Volkswagen Tiguan, 2011 року випуску, дата державної реєстрації - 05.07.2018 року, вартість на момент перереєстрації - 158927 грн. 97 грн.,
а за ОСОБА_2 були зареєстровані такі транспортні засоби:
Renault Megane Scenic, 2013 року випуску, дата державної реєстрації - 02.12.2016 року, дата перереєстрації на нового власника - 21.12.2017 року, вартість на момент перереєстрації - 238250 грн.; 
Nissan Murano, 2010 року випуску, дата державної реєстрації - 14.06.2017 року, дата перереєстрації на нового власника - 16.06.2018 року, вартість на момент перереєстрації - 482368 грн. 84 коп.; 
BMW X3, 2012 року випуску, дата державної реєстрації - 24.03.2018 року, дата перереєстрації на нового власника - 07.06.2019 року, вартість на момент перереєстрації - 500000 грн.
Наведеними вище письмовими доказами підтверджується той факт, що всі вказані транспортні засоби були відчужені.
Відповідно до статті 60  СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Перелік об`єктів права спільної сумісної власності визначений статтею 61 СК України.
Відповідно до вимог статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, визначений статтею 57 СК України, до якого, зокрема, входить: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. 
Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, за взаємною згодою.
При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.
Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.
Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. 
За правилами частини першої статті 69 та частини першої статті 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Отже, той з подружжя, хто вважає майно своїм особистим, повинен належними та допустимими доказами це довести.
Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року (справа № 6-843цс17).
Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). 
При цьому, необхідно враховувати, що згідно роз`яснень, що містяться у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Крім того, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.
Отже, застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто критеріями, за якими спірному набутому майну можна надати режим спільного майна, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.
У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року).
Отже, вирішуючи спір про поділ спільного майна подружжя, суд повинен встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно з законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обігу), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбанні чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом.
З матеріалів справи встановлено, що з позовом про розірвання шлюбу позивач ОСОБА_1  звернувся у січні 2019 року, посилаючись на фактичне припинення шлюбних відносин між ним та відповідачем, який було визнано відповідачем  ОСОБА_2  (а.с.115 т.1), а тому правових підстав для висновку про те, що відчуження  ОСОБА_1  09.01.2019 року належного подружжю транспортного засобу, марки Hyundai Santa Fe, 2011 року випуску, вартістю 252229 грн. 32 коп., та відчуження  ОСОБА_2  07.06.2019 року належного подружжю транспортного засобу, марки BMW X3, 2012 року випуску, вартістю 500000 грн., було здійснено в інтересах сім`ї, немає.
Відомостей про дату відчуження (перереєстрації на нового власника) транспортного засобу, марки Volkswagen Tiguan, 2011 року випуску, вартістю 158927 грн. 97 грн., який був зареєстрований за  ОСОБА_1  найпізніше від усіх спірних транспортних засобів - 05.07.2018 року, немає, однак, звертаючись із вимогою про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя грошових коштів, одержаних, як різниці, від продажу зареєстрованих за кожним із сторін транспортних засобів, позивач ОСОБА_1 в такий спосіб визнав факт відчуження вказаного транспортного засобу без згоди відповідача ОСОБА_2 , а тому, з урахуванням факту припинення між сторонами шлюбних відносин у зв`язку із зверненням у січні 2019 року позивача до суду з позовом про розірвання шлюбу, правових підстав для висновку про відчуження цього транспортного засобу в інтересах сім`ї також немає.
Разом з тим, в силу наведених вище норм матеріального права, позовна вимога ОСОБА_1 про визнання об`єктом права спільної сумісної власності грошових коштів, одержаних від продажу належних подружжю транспортних засобів, що становлять різницю між вартістю проданих кожним із подружжя транспортних засобів, та їх поділ, шляхом стягнення із ОСОБА_2 половини цієї різниці, не підлягає задоволенню, оскільки укладені відносно спірних транспортних засобів договори сторонами не оспорювались, а одержані від продажу транспортних засобів грошові кошти не є доходом, який би підлягав поділу, як об`єкт права спільної сумісної власності подружжя, окрім того, як вже зазначалось вище, лише відчуження транспортних засобів Hyundai Santa Fe, 2011 року випуску, BMW X3, 2012 року випуску, Volkswagen Tiguan, 2011 року випуску, не могло бути здійснене в інтересах сім`ї, оскільки їх відчуження відбулось після припинення між сторонами шлюбних відносин.
Згідно наведених вище роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, вартість транспортних засобів, які є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, відчужених одним із подружжя без згоди іншого не в інтересах сім`ї, могла враховуватись при поділі спільного сумісного майна подружжя, однак, таких вимог сторонами заявлено не було.
Крім того, необхідно зазначити, що жодна із сторін не оспорювала належність спірних транспортних засобів до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
Решта спірних транспортних засобів, а  саме: Mercedes-Benz E200, 1995 року випуску, Ford Transit, 2004 року випуску, Mercedes-Benz Sprinter 416 CDI, 2006 року випуску, Renault Megane Scenic, 2011 року випуску, Renault Megane Scenic, 2013 року випуску, Toyota Auris, 2011 року випуску, та Nissan Murano, 2010 року випуску, були придбані і відчужені під час шлюбу і належних доказів на підтвердження тієї обставини, що грошові кошти від їх продажу були використані не в інтересах сім`ї, а у власних інтересах однієї із сторін, немає, а тому вказані транспортні засоби також не підлягають поділу між сторонами як об`єкти права спільної сумісної власності у спосіб, визначений ОСОБА_2 у зустрічній позовній заяві. 
Таким чином, з наведених вище мотивів, рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічної позовної вимоги ОСОБА_2 про поділ транспортних засобів, шляхом стягнення із ОСОБА_1 у її користь грошової компенсації половини вартості транспортних засобів Toyota Auris, 2011 року випуску, Hyundai Santa Fe, 2011 року випуску, Volkswagen Tiguan, 2011 року випуску, Renault Megane Scenic, 2013 року випуску, Nissan Murano, 2010 року випуску, BMW X3, 2012 року випуску, в розмірі 914021 грн. 44 коп., підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги ОСОБА_2 , а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя грошових коштів, одержаних від продажу спільно нажитих за час шлюбу транспортних засобів, та їх поділ, шляхом стягнення із ОСОБА_2 половини цих коштів, підлягає зміні в частині мотивів для такої відмови, із викладенням рішення в цій частині в редакції постанови апеляційного суду.
В решті, правових підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції немає.
Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України та з урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , із ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, понесені апелянтом по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги (75%), в розмірі 6483 грн. 38 коп. 
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.2-4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Буського районного суду Львівської області від 30 березня 2020 рокув частині задоволення зустрічної позовної вимоги ОСОБА_2 про поділ транспортних засобів, як об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, шляхом стягнення із ОСОБА_1  у її користьгрошової компенсації половини вартості транспортних засобів Toyota Auris, 2011 року випуску, Hyundai Santa Fe, 2011 року випуску, Volkswagen Tiguan, 2011 року випуску, Renault Megane Scenic, 2013 року випуску, Nissan Murano, 2010 року випуску, BMW X3, 2012 року випуску, в розмірі 914021 гривень 44 копійок, скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цієї позовної вимоги ОСОБА_2 відмовити.
Рішення Буського районного суду Львівської області від 30 березня 2020 рокув частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя грошових коштів, одержаних від продажу спільно нажитих за час шлюбу транспортних засобів, та стягнення із ОСОБА_2 половини цих коштів, змінити, виклавши мотиви для відмови у задоволенні цієї позовної вимоги в редакції постанови апеляційного суду.
В решті рішення суду залишити без змін.
Стягнути із ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1  судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скаргив розмірі 6483 гривень 38 копійок. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складений 23 квітня 2021 року. 

Головуючий:                                                                 Бойко С.М. 

Судді:                                                                         Копняк С.М.

                                                                Ніткевич А.В.