Єдиний унікальний номер 243/1447/18 
Номер провадження 22-ц/804/539/21        

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер 243/1447/18
Номер провадження 22-ц/804/539/21

07 квітня 2021 року                                                                       м. Бахмут

Донецький апеляційний суд в складі колегії:
судді-доповідача Гапонова А.В.
суддів Азевича В.Б., Халаджи О.В.
секретаря судового засідання Ротар Я.Б.

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 
позивач: ОСОБА_2 
представник: ОСОБА_3 
відповідач: ОСОБА_4 
представник: ОСОБА_5 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в програмі «Easycon» м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів в порядку регресу
- за апеляційною скаргою ОСОБА_4 
на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 жовтня 2020 року, вступну та резолютивну частини якого складено суддею Мірошниченко Л.Є. в м. Слов`янську в приміщенні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області 20 жовтня 2020  року (час не зазначено), повне судове рішення виготовлено 29 жовтня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ
22 лютого 2018 року до Слов`янського міськрайонного суду надійшов позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів в порядку регресу.
Позов обґрунтований тим, що позивачі були поручителями по кредитним договорам, що брала відповідач. Й позивачі добровільно виплачували гроші в пользу банку.
Поручителем ОСОБА_1 сплачено 46 110 доларів США в період часу з 30.10.2012 року по 02.02.2018 року.
Поручителем ОСОБА_2 сплачено 85 250 доларів США за період часу з 30.10.2012 року по 31.01.2018 року.
Посилаючись на норми Цивільного кодексу України, які регламентують виконання поручителем зобов`язання та перехід прав кредитора, просили стягнути зазначені суми з відповідачки.  

05 квітня 2018 року до суду від позивачів надійшла уточнена позовна заява, в якій просили стягнути з ОСОБА_4 :
- на користь ОСОБА_1 - 46 085, 53 доларів США, що складає 1 215 275 гривень 43 копійки, а також понесені судові витрати.
- на користь ОСОБА_2 - 85 250 доларів США, що складає 2 248 942 гривні 50 копійок, а також понесені судові витрати.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4 задоволені повністю. 
Стягнуто з ОСОБА_4 :
- на користь ОСОБА_1 - 46 101, 13 доларів США, що складає 1 308 174 гривні 89 копійок, а також понесені судові витрати у розмірі 18 934 гривні.
- на користь ОСОБА_2 - 85 250 доларів США, що складає 2 419 071 гривню 05 копійок, а також понесені судові витрати у розмірі 18 934 гривні.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог. Скасувати заходи забезпечення позову. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що судом незаконно винесено рішення у її відсутність. Вказує на безпідставність позовних вимог та відсутність порушеного права відповідачів з посиланням на норми ЦК України та практику ЄСПЛ. Вказує на відсутність доказів переходу вимог кредитора до позивачів, як до поручителів з посиланням на норми чинного законодавства. Вказує на ту обставину, що нею належним чином виконувались всі кредитні договори по рамковій угоді. З боку ПАТ «ПроКредитБанк» ні до неї, ні до позивачів будь-яких звернень не було. Тобто ні яких порушень перед кредитором вона не допускала. У справі не має доказів повного виконання поручителями (позивачами) забезпеченого порукою грошового зобов`язання. У матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують перехід до позивачів прав нового кредитора. 
   
АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Від позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України. У відзиві на апеляційну скаргу позивачі вказують на законність рішення суду першої інстанції та просять залишити його без змін.  
Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що позивачі виконували зобов`язання ФОП ОСОБА_4 як поручителі та на підставі п.3, п.4 ч.1 ст.512 ЦК України набули статусу кредиторів. Тому у заявника апеляції немає підстав стверджувати про відсутність у позивачів права вимагати повернення сплачених ними коштів. Ствердження відповідача про сплив позовної давності є помилковим, оскільки початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. 14.02.2018 року позивачі направили вимогу про повернення коштів, з цього часу й починається перебіг часу. 

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ
Відповідач та її представник доводи апеляційної скарги підтримали. Просили рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Соколовська О.О. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (т.6 а.с.72-73, 74) у судове засідання не з`явились, що не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з наступних підстав. 

Судом першої інстанції встановлено.
29 жовтня 2012 року між ПАТ «ПроКредит Банк» і ОСОБА_4 було укладено Рамкову угоду № FW401.504. На підставі Угоди кредитор ПАТ «ПроКредит Банк» зобов`язався здійснювати кредитування позичальника у межах лімітів умов кредитування у порядку і на умовах, визначених Угодою та Кредитними договорами, а позичальник прийняв зобов`язання належно виконувати усі умови необхідні для отримання кредитів, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов`язань, а також належно виконувати усі інші зобов`язання передбачені угодою та Кредитними договорами. Відповідно до пункту 2.2. Рамкової угоди встановлено ліміт кредитування в розмірі 1 000 000,00 доларів США (а.с.69-74 т.2) 
На підставі та умовах Рамкової Угоди № FW401.504 від 29 жовтня 2012 року кредитор надав позичальнику ОСОБА_4 кредити відповідно до: Договору про надання траншу №401.43353/FW401.504 від 30.10.2012 року в розмірі 150 000,00 доларів США (а.с.213-217 т.1); Договору про надання траншу №401.43494/FW401.504 від 14.12.2012 року в розмірі 150 000,00 доларів США (а.с.75-77 т.2); Договору про надання траншу №401.43676/FW401.504 від 08.05.2013 року в розмірі 50 000,00 доларів США (а.с.78-80 т.2); Договору про надання траншу №401.43836/FW401.504 від 21.06.2013 року в розмірі 43 000,00 доларів США (а.с.81-83 т.2); Договору про надання траншу №401.43862/FW401.504 від 10.07.2013 року в розмірі 100 000,00 доларів США (а.с.84-86 т.2); Договору про надання траншу №401.44242/FW401.504 від 30.12.2013 року в розмірі 59 800,00 доларів США (а.с.87-104 т.2). 
30 жовтня 2012 року між поручителем ОСОБА_1 і кредитором ПАТ «ПроКредит Банк» було укладено Договір поруки № FIL.101249-ДПІ, на підставі якого поручитель поручився перед кредитором за виконання усіх зобов`язань позичальника ОСОБА_4 у їх повному обсязі, як солідарний із позичальником боржник (а.с.245-247 т.1).
Також 30 жовтня 2012 року між поручителем ОСОБА_2 і кредитором ПАТ «ПроКредит Банк» було укладено Договір поруки № 271778-ДПІ, на підставі якого поручитель поручився перед кредитором за виконання усіх зобов`язань позичальника ОСОБА_4 у їх повному обсязі, як солідарний із позичальником боржник (а.с.1-3 т.2).
Відповідно до висновку експерта №753-755 за результатами проведеної судово-економічної експертизи від 28 грудня 2019 року, згідно наданих документів та в межах компетенції експерта-економіста документально підтверджується:
1) Перерахування ОСОБА_1 грошових коштів на користь ПАТ «ПроКредит Банк» за кожним з наступних Договорів про надання траншу, укладених в межах Рамкової угоди №FW401.504 від 29 жовтня 2012 року між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_4 , у загальній сумі 46 101,13 доларів США:
-17 543,93 доларів США за Договором про надання траншу №401.43353/FW401.504 від 30.10.2012 року;
-17 016,28 доларів США за Договором про надання траншу №401.43494/FW401.504 від 14.12.2012 року;
-4 288,00 доларів США за Договором про надання траншу №401.43676/FW401.504 від 08.05.2013 року;
-2 763,32 доларів США за Договором про надання траншу №401.43836/FW401.504 від 21.06.2013 року;
-4 474,00 доларів США за Договором про надання траншу №401.43862/FW401.504 від 10.07.2013 року;
-15,60 доларів США за Договором про надання траншу №401.44242/FW401.504 від 30.12.2013 року. 
2) Перерахування ОСОБА_2 грошових коштів на користь ПАТ «ПроКредит Банк» за кожним з наступних Договорів про надання траншу, укладених в межах Рамкової угоди №FW401.504 від 29 жовтня 2012 року між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_4 , у загальній сумі 85 250,00 доларів США 
-18 139,67 доларів США за Договором про надання траншу №401.43353/FW401.504 від 30.10.2012 року;
-15 732,33 доларів США за Договором про надання траншу №401.43494/FW401.504 від 14.12.2012 року;
-З 216,00 доларів США за Договором про надання траншу №401.43676/FW401.504 від 08.05.2013 року;
-2 763,00 доларів США за Договором про надання траншу №401.43836/FW401.504 від 21.06.2013 року;
-6 696,00 доларів США за Договором про надання траншу №401.43862/FW401.504 від 10.07.2013 року;
-44 903,00 доларів США за Договором про надання траншу №401.44242/FW401.504 від 30.12.2013 року.
3) Закритими є наступні Договори про надання траншу, укладені в межах Рамкової угоди №FW401.504 від 29 жовтня 2012 року між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_4 :
-Договір про надання траншу № 401.43353/FW401.504 від 30.10.2012 року;
-Договір про надання траншу № 401.43494/FW401.504 від 14.12.2012 року;
-Договір про надання траншу №401.43676/FW401.504 від 08.05.2013 року;
-Договір про надання траншу №401.43836/FW401.504 від 21.06.2013 року;
-Договір про надання траншу №401.43862/FW401.504 від 10.07.2013 року 
Згідно виписки по рахунку з 20.04.2010 року по 20.04.2018 року, ОСОБА_2 на погашення кредитних зобов`язань, ОСОБА_4 було сплачено 85 205,00 доларів США, останній платіж було проведено 25 травня 2015 року (а.с.139-142 т.2). 
Згідно виписки по рахунку з 20.04.2010 року по 20.04.2018 року, ОСОБА_1 на погашення кредитних зобов`язань, ОСОБА_4 було сплачено 46 110,00 доларів США останній платіж було проведено 25 травня 2015 року (а.с.144-146 т.2). 
Враховуючи викладене та ту обставину, що 15 лютого 2018 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_4 була направлена вимога, яка була отримана останньою 17 лютого 2018 року, про негайне погашення заборгованості, яка виникла в наслідок повного виконання зобов`язань в якості поручителів за Договорами про надання траншів на загальну суму 131 360,00 доларів США, а саме на користь ОСОБА_1 – 46 110,00 доларів США та відповідно на користь і ОСОБА_2 85 250,00 доларів США, судом першої інстанції зроблений висновок про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Але з таким рішенням суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з наступних підстав.
Слов`янським міськрайонним судом 10 квітня 2018 року була винесена ухвала про забезпечення доказів (т.2 а.с.25-26), якою серед іншого у ПАТ «ПроКредит Банк» було витребувано «Платіжні та інші документи, які засвідчують факти та обсяги коштів, сплачених Відповідачем ( ОСОБА_4 ) за усіма Договорами з Банком (за їх наявності)».
На виконання зазначеної ухвали банком було надано серед іншого виписку з рахунку ОСОБА_2 за період 2012-2014 рік (т.2 а.с.139-142), з якого вбачається, що контрагентом (тобто особою, якій перераховуються гроші) за погашення кредиту (та/або процентів за кредитом) зазначена лише ОСОБА_4 . АТ «ПроКредит банк» зазначений лише у разі поповнення поточного рахунку. В т.2 на а.с.143 виписка по рахунку з 27.02.2018 року по 02.04.2018 року, тобто за строк, що не є предметом спору. 
З виписки з рахунку ОСОБА_1 за період 2013-2015 рік (т.2 а.с.144-146), вбачається, що контрагентом (тобто особою, якій перераховуються гроші) за погашення кредиту (та/або процентів за кредитом) зазначена лише ОСОБА_4 . АТ «ПроКредит банк» зазначений лише у разі поповнення поточного рахунку.
З виписок з рахунку ОСОБА_4 (т.3 а.с.55-130) вбачається, що за період часу з 31.10.2012 року саме вона переводила гроші на контрагента АТ «ПроКредит банк» із зазначенням «проценти по кредиту». Крім того, з виписки по рахунку ОСОБА_4 (т.3 а.с.48-52, 133-136) вбачається, що на її рахунок поступали гроші від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з позначкою «погашення боргу за кредитом».

Факт перерахування грошових коштів позивачами на користь ПАТ «ПроКредит Банк» підтверджується й висновком судово-економічної експертизи в т.4 на а.с.59-60, з якого вбачається, що документально підтверджується перерахування ОСОБА_1 грошових коштів на користь ПАТ «ПроКредит Банк»  у загальній сумі 46 101, 13 доларів США. Документально підтверджується перерахування ОСОБА_2 грошових коштів на користь ПАТ «ПроКредит Банк»  у загальній сумі 85 250 доларів США. 
Із мотивувальної частини зазначеної експертизи (дослідження) в т.4 на а.с.53 (оборот) вбачається, що експертом встановлено, що за період з 20.04.2010 року по 20.04.2018 року внесено грошових коштів:
- ОСОБА_1 на поточний рахунок № НОМЕР_1 відкритий в ПАТ «ПроКредит Банк» у загальній сумі 46 100 доларів США;
- ОСОБА_2 на поточний рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в ПАТ «ПроКредит Банк» у загальній сумі 85 250 доларів США.

Тобто експертом чітко встановлено, які суми позивачами вносились на свої рахунки на користь ПАТ «ПроКредит Банк», але нічого не сказано про подальший рух цих коштів. Не вказано, чи банком проводилось безспірне списання грошей з рахунків позивачів, або позивачі кудись перераховували ці гроші. 
Але, якщо дослідити виписки по рахунку відповідача ОСОБА_4 то вбачається наступне, наприклад (т.3 а.с.48): 24.05.2013 року на рахунок відповідача ОСОБА_4 № НОМЕР_3 надійшло 2 196, 50 доларів США від ОСОБА_1 з рахунку № НОМЕР_1 . І так по виписці позивачем на рахунок відповідачки перераховувались гроші, зазначені у експертизі. 
10.01.2014 року, наприклад (т.3 а.с.133), на рахунок відповідача ОСОБА_4 № НОМЕР_3 надійшло 2 422, 06 доларів США від ОСОБА_2 з рахунку № НОМЕР_2 . І так по виписці позивачем на рахунок відповідачки перераховувались гроші, зазначені у експертизі. 
Позивачі звертались до суду з позовом про стягнення грошових коштів в порядку регресу, який судом першої інстанції й був задоволений.
Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. 
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.556 ЦК України, після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов`язок боржника.
До поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

В матеріалах цивільної справи є копії договорів поруки з ОСОБА_1 (т.1 а.с.245-247) та з ОСОБА_2 (т.2 а.с.1-3).
Відповідно до п.3.6 договорів поруки, моментом виконання забезпечених Договором зобов`язань є дата нарахування відповідної суми коштів на відповідний рахунок Кредитора у черговості, визначеній Кредитними договорами. 
Відповідно до п.3.7 договорів поруки, Кредитор на вимогу Поручителя зобов`язаний передати йому копії відповідних договорів і документів, які засвідчують виконаний поручителем обов`язок Позичальника та встановлення забезпечення їх виконання.
Тобто, для того щоб мати права кредитора та право зворотної вимоги (регресу) позивачі повинні були погасити кредити в банку. А банк повинен був видати їм відповідні документи. 
Але в матеріалах цивільної справи відсутні будь-які документи, надані банком, про те, що позивачі погасили перед банком зобов`язання відповідачки, забезпечене порукою.
Тобто між позивачами та банком не існує відносин з приводу погашення заборгованості по кредитам в рамках рамкової угоди. 
Таким чином, до позивачів не перейшло право кредитора в розуміння ч.2 ст.556 ЦК України.
Навіть часткове виконання поручителем зобов`язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за договором. Дана позиція узгоджується із висловленою позицією Верховного Суду у постанові від 23 вересня 2015 року по справі № 6-466цс15.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачі вносили на свої рахунки в банку грошові кошти, які переводили на банківський рахунок відповідачки з позначкою «погашення основного боргу з зазначенням номеру та дати кредитного договору».
Особисто позивачі до банку-кредитора не звертались, коштів кредитору на погашення заборгованості, жодного разу не спрямовували, тобто поручителями (позивачами у справі) зобов`язання за кредитними договорами в рамках рамкової угоди взагалі не виконувались.  Зобов`язання перед кредитором (банком) з погашення кредитів в рамках рамкової угоди були виконані відповідачкою. 
Отже позивачі, як вже було сказано, не набули право зворотної вимоги (регресу), тобто їх позовні вимоги про стягнення грошових коштів в порядку регресу є безпідставними. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результа-тами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права. 
Таким чином, судом першої інстанції були правильно встановлені фактичні обставини справи, але не правильно застосовані норми матеріального права.
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з винесенням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено за апеляційною скаргою відповідачки, яка сплатила 26 430 гривень судового збору, вказані судові витрати апеляційний суд вважає необхідним стягнути з позивачів в рівних частинах, тобто по 13 215 гривень з кожного. 
Крім того, Слов`янським міськрайонним судом Донецької області, до звернення позивачів з позовом виносилась ухвала про забезпечення позову. Так ухвалою про забезпечення позову від 13 лютого 2018 року у справі № 243/1120/18, провадження 2-з/243/2/2018 накладено арешт на ? частину нежитлових будівель та споруд бази відпочинку батьків з дітьми « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 1 269 466 гривень 50 копійок, яка належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 10 січня 2008 року, виданого Святогірською міською радою.
Відповідно до ч.9 ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.
Враховуючи викладене, ухвала про забезпечення позову від 13 лютого 2018 року підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити. 
Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 жовтня 2020  року скасувати.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів в порядку регресу відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_6 ) в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору по 13 215 (тринадцять тисяч двісті п`ятнадцять) гривень з кожного. 
Ухвалу про забезпечення позову від 13 лютого 2018 року у справі № 243/1120/18, провадження 2-з/243/2/2018, якою накладено арешт на ? частину нежитлових будівель та споруд бази відпочинку батьків з дітьми « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 1 269 466 гривень 50 копійок, яка належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 10 січня 2008 року, виданого Святогірською міською радою, скасувати. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлено та долучено до матеріалів цивільної справи 07 квітня 2021 року. 

Судді: