К И Ї В С Ь К И Й    А П Е Л Я Ц І Й Н И Й    С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

15 червня 2021 року                                                                      місто Київ
 
справа № 752/11957/20
апеляційне провадження № 22-ц/824/3846/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача - Головачова Я.В.,
 
суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.
 
за участю секретаря судового засідання: Коцюрби Л.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду міста Києва у складі судді Мазура Ю.Ю. від 23 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: державний виконавець Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц Віктор Степанович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Грек Анжеліка Василівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,  
 
в с т а н о в и в :
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що 26 січня 2018 року між сторонами укладено договір доручення, за умовами якого відповідач зобов`язався представляти інтереси позивача з питань виконання рішення суду, яке набрало законної сили стосовно недоотриманої одноразової грошової допомоги за фактом настання у нього інвалідності І групи, що сталася внаслідок виконання обов`язків військової служби, в розмірі 81 000 грн. 
 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2018 року задоволено позо ОСОБА_3 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, щодо не призначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 60-місячного грошового забезпечення. Вказаним рішенням, зокрема, зобов`язано Міністерство оборони України розглянути питання
призначення та виплати ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності І групи.
 
На примусове виконання вказаного рішення суду видано виконавчий лист, який було пред`явлено до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, 10  січня 2019 року відкрито виконавче провадження. 
 
Рішенням комісії Міністерства оборони України від 14 грудня 2018 року       ОСОБА_3 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги. Виконавче провадження закрито на підставі фактичного виконання рішення суду.  
 
24 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А.В. вчинено виконавчий напис за № 42, згідно якого запропоновано стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором доручення в розмірі 193 653 грн. 12 коп. 
 
Посилаючись на те, що у виплаті одноразової грошової допомоги було відмовлено; договір доручення від 26 січня 2018 року втратив чинність після закриття виконавчого         25 лютого 2019 року;  сума заборгованості по договору є спірною, а тому виконавчий напис вчинено з порушенням встановленої процедури, позивач просив суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 23 листопада 2020 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А.В., зареєстрований в реєстрі за № 42 від 24 лютого 2020 року про стягнення заборгованості за договором доручення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 193 653 грн. 12 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.
 
Рішення обґрунтовано тим, що у відповідача не настало право вимога щодо сплати винагороди за договором доручення, оскільки позивачу було відмовлено в призначенні та отриманні одноразової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності від поранення, контузії, захворювання, пов`язаних із участю в бойових діях на території інших держав. Позивачем не додано до позову оскаржуваного виконавчого напису, однак відповідач не надав обґрунтованих заперечень чи доказів на спростування викладених позивачем обставин.
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
 
У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
 
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
 
Скаржник зазначає, що заява про вчинення виконавчого напису нотаріусом була оформлена відповідно до чинного законодавства України і містила всі обов`язкові відомості про боржника та стягувача, а також щодо розмірів заборгованості і строків, за які
проводиться стягнення. Судом порушено норми процесуального права щодо дослідження доказів, оскільки в матеріалах справи взагалі відсутній оскаржуваний виконавчий напис. Суд безпідставно відмовив відповідачу у витребуванні копії матеріалів нотаріальної справи. Позивачем приховано той факт, що в його інтересах було подано інший позов до Окружного адміністративного суду міста Києва (справа № 640/1263/19), за наслідками розгляду якого рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 5 серпня 2019 року, залишеним без змін судами вищих інстанцій, Міністерство оборони України зобов`язано виплатити ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу. 12 грудня 2019 року позивачу виплачено грошову допомогу в розмірі 178 914 грн., а тому ОСОБА_1 правомірно звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу виконавчого напису на підставі договору доручення про стягнення 50 % від виплаченої грошової допомоги, трьох процентів річних та пені.  
 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
 
У відзиві на апеляційну скаргу  ОСОБА_3 зазначає про необґрунтованість її доводів та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін. Вказує, що договір доручення вичерпав свою силу після закриття виконавчого провадження у лютому 2019 року, а тому відповідач не має права на отримання визначених договором грошових коштів в розмірі 50 % від отриманої позивачем грошової допомоги.
 
Інші учасники справи відзиви на апеляційну скаргу до суду не подали.
 
Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання 
 
Представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.
 
Представник ОСОБА_3 – ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечувала та просила залишити рішення суду без змін.
 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень частини 2 статі 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Судом установлено, що ОСОБА_3 є особою з інвалідністю І групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. 
 
26 січня 2018 року між ОСОБА_3 (довіритель) та ОСОБА_1 (повірений) укладено договір доручення, за умовами якого повірений зобов`язується представляти інтереси довірителя в державних органах, підприємствах, установах та організаціях всіх форм власності, судових органах, у правоохоронних органах, прокуратурі та у державній виконавчій службі Міністерства юстиції України з питань виконання рішення суду, яке набрало законної сили стосовно недоотриманої одноразової грошової допомоги за фактом настання у довірителя інвалідності І групи, що сталася внаслідок виконання обов`язків військової служби, у розмірі 81 000 грн.
 
Згідно пункту 4 договору доручення довіритель за здійснення представництва сплачує повіреному винагороду у розмірі 50 відсотків від грошових коштів, які будуть фактично отримані довірителем у рахунок сплати допомоги, розмір якої зазначено у пункті 1.1 цього договору.
 
Строк дії договору доручення сторони визначили до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (пункт 9.1 договору).
 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2018 року у справі № 826/6870/18 позов ОСОБА_3 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду заяви ОСОБА_3 про призначення одноразової грошової допомоги. Зобов`язано Київський міський військовий комісаріат направити документи з заявою ОСОБА_3 до Міністерства оборони України для розгляду питання щодо призначення одноразової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності від поранення, контузії, захворювання, пов`язаних із участю в бойових діях на території інших держав. Зобов`язано Міністерство оборони України розглянути питання призначення та виплати ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності І групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби,  відповідно до статей 9, 16 Закону України “Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” у розмірі, встановленому Законом, з урахуванням висновків суду, наведених в мотивувальній частині даного рішення. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
 
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року частково задоволено апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2018 року. Скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2018 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій Міністерства оборони України щодо не розгляду заяви ОСОБА_3 про призначення одноразової грошової допомоги та зобов`язання Міністерство оборони України розглянути питання призначення та виплати ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності І групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби,    відповідно до статей 9, 16 Закону України “Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” у розмірі, встановленому Законом та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2018 року залишено без змін.
 
10 січня 2019 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58039199 з примусового виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2018 року та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року.
 
Згідно витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсації сум № 127 від 14 грудня 2018 року ОСОБА_3 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги.
 
25 лютого 2019 року виконавче провадження № 58039199 закінчено у зв`язку з фактичним виконанням судового рішення.
 
У квітні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання неправомірними дій, скасування рішення, визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язати вчинити дії.
 
Рішенням Окружного адміністративного суду від 5 серпня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Скасовано рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом від 14 грудня 2018 № 127, в частині відмови ОСОБА_3 у призначенні одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності І групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби. Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити        ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу відповідно до статей 9, 16 Закону України “Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” у розмірі 60-місячного грошового забезпечення на момент встановлення І групи інвалідності за аналогічною посадою, що він займав на момент звільнення, з урахуванням усіх видів грошового забезпечення, які мають постійний характер відповідно до статті 9 Закону України “Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”. У задоволенні інших вимог відмовлено.
 
Ухвалою Верховного Суду від 7 листопада 2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду від 5 серпня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання неправомірними дій, скасування рішення, визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.
 
На примусове виконання рішення Окружного адміністративного суду від 5 серпня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року, видано виконавчий лист від 8 листопада 2019 року, який був пред`явлений для виконання до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (ВП60778990).
 
Згідно копії довідки Міністерства оборони України від 23 січня 2020 року                   № 1303/428/1 та копії платіжного доручення від 10 грудня 2019 року № 6697          ОСОБА_3 перерахована одноразова грошова допомога (соціальна) як інваліду війни І групи в розмірі 178 914 грн. (а.с.179).
 
15 квітня 2020 року виконавче провадження № 60778990 закінчено у зв`язку з фактичним виконанням судового рішення.
 
21 січня 2020 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_3 вимогу про добровільне виконання зобов`язання за договором доручення від 26 січня 2018 щодо виплати винагороди у розмірі 50 відсотків від грошових коштів, які були фактично отримані довірителем у рахунок сплати допомоги в розмірі 89 457 грн. (а.с.181,182).
 
24 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А.В. вчинено виконавчий напис за № 42, яким запропоновано стягнути з        ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором доручення в розмірі 193 653 грн. 12 коп., яка складається з суми основного боргу – 89 457 грн.; трьох процентів річних від простроченої суми – 426 грн.; пені – 102 770 грн. (а.с.223) 
 
Позиція суду апеляційної інстанції
 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
 
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
 
Згідно зі статтею 78 Закону України “Про нотаріат” для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Частиною 1 статті 88 Закону України “Про нотаріат” визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
 
Як передбачено пунктами 3.1., 3.2. Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від   29 червня 1999 року № 1172.
 
Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року    № 1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал
нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
 
Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
 
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
 
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України “Про нотаріат”). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України “Про нотаріат” у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
 
Аналіз матеріалів справи свідчить, що вчиняючи оспорюваний виконавчий напис, нотаріус дійшов висновку, що з наданих стягувачем документів вбачається, що строк платежу за договором доручення настав і розмір заборгованості є безспірним.
 
Суд першої інстанції на підставі копії договору доручення від 26 січня 2018 року, копії рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2018 року у справі № 826/6870/18, копії постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року та копії постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження встановив, що договір доручення втратив свою силу у зв`язку із фактичним виконанням його умов, однак у зв`язку із тим, що позивачу не було виплачено грошову допомогу у відповідача не настало право вимоги щодо винагороди в розмірі 50 % від розміру виплачених коштів, а тому дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. 
 
Такий висновок суду неповною мірою відповідає обставинам справи, оскільки в матеріалах справи взагалі була відсутня копія оскаржуваного виконавчого напису. Також суд фактично не розглянув клопотання відповідача щодо витребування копії нотаріальної справи, що у даному випадку є необхідним доказом для встановлення обставин справи, чим порушив норми процесуального права в частині дослідження доказів.
 
Дане процесуальне порушення було усунуто судом апеляційної інстанції шляхом витребування у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Грек А.В. копії нотаріальної справи по виконавчому напису, вчиненого 24 лютого 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 42.
 
Так, згідно витребуваних матеріалів, а також копії платіжного доручення від 10 грудня 2019 року № 6697 убачається, що Міністерством оборону України було перераховану ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу (соціальну) як інваліду війни І групи в розмірі 178 914 грн. (а.с.179).
 
Разом з тим, досліджуючи умови договору доручення від 28 січня 2018 року, колегія суддів доходить висновку, що сума заборгованості, розрахована ОСОБА_1 , та яка стягнута за виконавчим написом є спірною.
 
Згідно пункту 1.1. договору доручення сторони визначили, що повірений має вичинити ряд дій, зокрема представлення інтересів довірителя, щодо виплати одноразової грошової допомоги за фактом настання у довірителя інвалідності І групи, що сталася внаслідок виконання обов`язків військової служби, у розмірі 81 000 грн.
 
Згідно ж з пунктом 4 договору доручення довіритель за здійснення представництва сплачує повіреному винагороду у розмірі 50 відсотків від грошових коштів, які будуть фактично отримані довірителем у рахунок сплати допомоги, розмір якої зазначено у пункті 1.1 цього договору.
 
З огляду на те, що ОСОБА_3 фактично виплачена сума грошової допомоги в розмірі 178 914 грн., то питання щодо визначення розміру винагороди ОСОБА_1 на підставі умови договору доручення є неоднозначною і підлягає встановленню в загальному порядку.
 
Ураховуючи ту обставину, що позивач не визнає право відповідача на отримання грошової винагороди за договором доручення та вважає його припиненим ще до моменту виплати йому грошової допомоги, умови договору є неоднозначними і як наслідок розмір заборгованості є спірним, колегія суддів доходить висновку, що виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.
 
При цьому доводи апеляційної скарги щодо правомірності вчинення виконавчого напису не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, а тому відхиляються судом апеляційної інстанції.
 
Таким чином, колегія суддів вважає, щозадовольняючи позов, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду й ухвалення нового рішення про задоволення позову ОСОБА_3 з інших підстав.
 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
                
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.
 
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 листопада 2020 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
 
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: державний виконавець Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц Віктор Степанович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Грек Анжеліка Василівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.
 
Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 24 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек Анжелікою Василівною, зареєстрований у реєстрі за № 42, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором доручення від 26 січня 2018 року в розмірі 193 653 грн. 12 коп.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складений 22 червня 2021 року.

 
Головуючий                                                                                      

 
 
Судді: