Постанова                                           
Іменем  України
 
09 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 428/8172/19
провадження № 61-10583св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), 
Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Сєвєродонецька міська рада Луганської області,
третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Луганській області,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 лютого 2020 року у складі судді 
Кордюкової Ж. І. та постанову Луганського апеляційного суду від 07 липня 2020 року у складі колегії суддів: Стахової Н. В., Лозко Ю. П., Назарової  М. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування 
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Сєвєродонецької міської ради Луганської області, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Луганській області, про визнання рішення недійсним та зобов`язання оформлення права користування земельною ділянкою шляхом укладення договору довгострокової оренди земельної ділянки.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 30 серпня 2002 року між Фондом комунального майна Сєвєродонецької міської ради та приватною будівельно-комерційною фірмою «Владис» (далі - ПБКФ «Владис») було укладено договір купівлі-продажу комунального майна, за умовами якого Фонд комунального майна Сєвєродонецької міської ради продав, а ПБКФ «Владис» купив комунальне майно: споруду колишньої теплиці з господарським блоком та окремий господарський блок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому адреса була змінена АДРЕСА_1 .
10 серпня 2010 року за договором купівлі-продажу він купив нежитлову будівлю, розташовану за адресою: 
АДРЕСА_1 , яка була зареєстрована в комунальному підприємстві «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації».
Рішенням Сєвєродонецької міської ради договір оренди землі від 30 липня 2010 року, укладений з ПБКФ «Владис», був розірваний.
Як власник зазначеної будівлі він звернувся до Сєвєродонецької міської ради з заявою про оформлення його права користування земельною ділянкою, на якій розташовано нерухоме майно, що придбано на підставі договору купівлі-продажу від 10 серпня 2010 року та земельною ділянкою, яка необхідна для обслуговування зазначених об`єктів нерухомості, шляхом укладення з ним договору довгострокової оренди земельної ділянки на тих самих умовах, на яких договір оренди земельної ділянки був укладений з ПБКФ «Владис», однак рішенням Сєвєродонецької міської ради від 12 червня 2019 року 
№ 3790 міська рада відмовила йому в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. 
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати рішення Сєвєродонецької міської ради Луганської області від 12 червня 2019 року 
№ 3790 недійсним; зобов`язати Сєвєродонецьку міську раду в місячний термін зі дня набуття чинності рішення суду оформити його право користування земельною ділянкою, на якій розташовано нерухоме майно, що придбано на підставі договору купівлі-продажу від 10 серпня 2010 року та земельною ділянкою, яка необхідна для обслуговування зазначених об`єктів нерухомості: земельна ділянка загальною площею 0,1055 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий № 4412900000:06:045:0035, шляхом укладення з ним договору довгострокової оренди земельної ділянки на тих самих умовах, на яких договір оренди земельної ділянки був укладений з ПБКФ «Владис».
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач придбав у ПБКФ «Владис» нежитлову будівлю (колишню теплицю) з господарськими блоками за адресою: АДРЕСА_1 , та здійснив самовільну реконструкцію цього нежитлового приміщення у житлове, яке на день розгляду справи фактично є житловим будинком.
Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що фактично позивач просив відповідача надати йому землю в оренду на тих самих умовах, які існували для ПБКФ «Владис», проте фактично самовільно реконструював будівлю колишньої теплиці у житловий будинок без оформлення жодних документів, що виключає виникнення у нього права на оренду спірної земельної ділянки на тих самих умовах, яку мало ПБКФ «Владис» і які були визначені договором оренди землі від 30 липня 2010 року № 041041900305, відповідно до умов якого ПБКФ «Владис» отримало в строкове платне користування земельну ділянку з цільовим призначенням - землі комерційного використання, кадастровий №4412900000:06:045:0035 під споруди теплиці та окремого господарського блоку розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , строком 
на 25 років по 10 грудня 2032 року, включно.
Позивачем було заявлено вимогу про визнання недійсним рішення сесії Сєвєродонецької міської ради Луганської області від 12 червня 2019 року 
№ 3790. При цьому в судовому засіданні не було встановлено підстав, які б свідчили про його недійсність. Приймаючи зазначене рішення, відповідач керувався Генеральним планом м. Сєвєродонецька, затвердженого рішенням міської ради від 26 квітня 1994 року № 717, в якому не передбачено можливості забудови спірної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки ця ділянка є територією навчального закладу, врахував те, що ОСОБА_1 самочинно збудував житловий будинок та споруди за адресою: 
АДРЕСА_1 . Рішення було прийняте на пленарному засіданні (сесії) міської ради в межах виключної компетенції ради. Доказів того, що під час прийняття оскаржуваного рішення був порушений порядок голосування, суду надано не було.
Фактично позивачем заявлено вимогу зобов`язати Сєвєродонецьку міську раду Луганської області оформити його право користування спірною земельною ділянкою, шляхом укладання договору довгострокової оренди земельної ділянки на тих самих умовах, на яких договір оренди земельної ділянки був укладений з ПБКФ «Владис», тобто позивач просить зобов`язати відповідача укласти з ним договір оренди, що не відповідає встановленим способам захисту порушених прав без дотримання існуючого порядку передачі земельної ділянки в оренду.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Луганського апеляційного суду від 07 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 лютого 2020 року залишено без змін.
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що Сєвєродонецька міська рада, відмовляючи ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування, керувалась Генеральним планом м. Сєвєродонецька, затвердженого рішенням сесії міської ради від 26 квітня 1994 року № 717, в якому не передбачено можливості забудови земельної ділянки за адресою: 
АДРЕСА_1 , та яка знаходиться на території навчального закладу.
Разом з тим, колегія суддів вважала помилковим висновок суду першої інстанції про те, що вимога позивача зобов`язати Сєвєродонецьку міську раду Луганської області в місячний термін з дня набрання законної сили рішення суду оформити його право користування земельною ділянкою є похідної від вимоги про визнання рішення міської ради недійсним, оскільки до компетенції суду не входить питання про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, але це не призвело до неправильного вирішення справи по суті. 
У разі набуття права власності на об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача, без зміни її цільового призначення. Матеріали справи свідчать про те, що позивач фактично самовільно реконструював будівлю колишньої теплиці у житловий будинок без оформлення відповідної дозвільної документації на території навчального закладу, що виключає виникнення у нього права на виділення в оренду спірної земельної ділянки на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ПБКФ «Владис»), тобто право позивача в цьому випадку, не є порушеним в розумінні положень 
статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у липні 2020 року до Верховного Суду, 
ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), просив скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій й ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 07 серпня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її з суду першої інстанції. 
У серпні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 листопада 2020 року у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Сімоненко В. М. справу передано судді-доповідачеві. 
Ухвалою Верховного Суду від 02 червня 2021 року справу за позовом 
ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської ради Луганської області, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Луганській області, про визнання рішення недійсним та зобов`язання оформлення права користування земельною ділянкою шляхом укладення договору довгострокової оренди земельної ділянки призначено до судового розгляду. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційну скаргу мотивовано тим, що оскільки до заявника перейшло право власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані за адресою: 
АДРЕСА_1 , то він відповідно до вимог 
статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України набув право на користування тією земельною ділянкою, на якій розташовані придбані об`єкти нерухомості, та земельною ділянкою яка необхідна для їх обслуговування. Суди дійшли неправильного висновку про те, що спірна земельна ділянка знаходиться на території освітнього закладу, оскільки вона зарахована до земель резервного фонду. 
Відзив на касаційну скаргу до суду не надійшов
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Відповідно до рішення сесії Сєвєродонецької міської ради народних депутатів № 717 від 26 квітня 1994 року «Про затвердження Генерального плану м. Сєвєродонецька» та викопіювання з Генерального плану спірна земельна за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться на території навчального закладу.
Згідно із інформацією викладеної в службовій записці Департаменту землеустрою, містобудування та архітектурно - будівельного контролю Сєвєродонецької міської ради від 24 квітня 2019 року № 184, земельна ділянка, що розташована за адресою: 
АДРЕСА_1 , згідно Генерального плану міста Сєвєродонецька, затвердженого рішенням сесії міської ради № 717 від 26 квітня 1994 року, розташована на території загальноосвітньої школи.
Відповідно до копії договору купівлі-продажу комунального майна - споруди теплиці з господарським блоком та окремого господарського блоку, посвідченого 30 серпня 2002 року державним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Перепелицею Ю. М., реєстр № 1-3440, Фонд комунального майна Сєвєродонецької міської ради передав у власність ПБКФ «Владис» комунальне майно - споруду колишньої теплиці літ. «А-1Н, А-2Н, а, а1, а2» з господарським блоком літ. «Б» та господарський блок літ. «В», які знаходяться на балансі міського відділу освіти і розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 
323,9 кв. м.
Відповідно до копії договору № 041041900305 оренди землі, укладеного 
30 липня 2010 року між Сєвєродонецькою міською радою та ПБКФ «Владис», орендодавець на підставі рішень сесій Сєвєродонецької міської ради за 
№ 1644 від 11 грудня 2007 року, № 3111 від 22 квітня 2009 року, № 4326 
від 22 липня 2010 року надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку - землі комерційного використання (під споруди теплиці з господарським блоком та окремого господарського блоку), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
В оренду передається земельна ділянка, загальною площею 0,1055 га, в тому числі: капітальна одноповерхова будівля - 0,0366 га; під проходами, проїздами та площадками - 0,0689 га. Договір укладено на 25 років строком по 10 грудня 2032 року включно.
Згідно із копією договору купівлі-продажу об`єкту - нежитлової будівлі (колишньої теплиці) з господарськими блоками, посвідченого 10 серпня 
2010 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Малаховим С. О., реєстр № 2940, ОСОБА_1 купив у ПБКФ «Владис» об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля (колишня теплиця) з господарськими блоками, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до копії заяви ОСОБА_1 до міського голови від 01 квітня 2019 року, останній звернувся до Сєвєродонецької міської ради з заявою про оформлення його права користування земельною ділянкою (без зміни цільового призначення), на якій розташовано нерухоме майно, що придбано на підставі договору купівлі-продажу від 10 серпня 2010 року та земельною ділянкою, яка необхідна для обслуговування зазначених об`єктів нерухомості: земельна ділянка, загальною площею 0,1055 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий №4412900000:06:045:0035, шляхом укладення з ним договору довгострокової оренди земельної ділянки на тих самих умовах, на яких договір оренди земельної ділянки був укладений з ПБКФ «Владис».
Згідно із копією рішення Сєвєродонецької міської ради Луганської області 
від 12 червня 2019 року № 3790, ОСОБА_1 відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки Генеральному плану м. Сєвєродонецька, затвердженому рішенням сесії міської ради № 717 
від 26 квітня 1994 року, а також рішення Окружного адміністративного суду № 1240/2540/18 від 30 січня 2019 року про знесення за власні кошти самочинно збудованих будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , та згідно пропозицій постійної комісії з питань будівництва, архітектури, земельних відносин, охорони навколишнього середовища та розвитку селищ, відповідно до статей 12, 122 ЗК України, статті 24 Закону України «Про регулювання містобудування діяльності».
Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 12 вересня 2018 року № 29-12-0.222-7047/2-18 земельна ділянка кадастровий номер № 4412900000:06:04560035 віднесена до земель комерційного користування та відповідно до рішення Сєвєродонецької міської ради від 28 квітня 2011 року № 512 зарахована до земель резервного фонду. Інформація щодо зміни цільового призначення земельної ділянки до Головного управління Держгеокадастру у Луганській області не находила.
Згідно із копією протоколу про адміністративне правопорушення 
від 12 жовтня 2017 року ОСОБА_1 здійснює експлуатацію об`єкта - нежитлової будівлі колишньої теплиці з господарськими блоками, яка реконструйована ОСОБА_1 у двоповерховий житловий будинок з котельною та горищем без реєстрації документів, що дають право на експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що є порушенням вимог частини восьмої статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та пункту 12 постанови КМУ від 13 квітня 2011 року № 461, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною четвертою статті 96 КУпАП.
17 жовтня 2017 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення за частиною четвертою статті  96 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8 500 грн.
02 липня 2018 року представниками ДАБК Сєвєродонецької міської ради Луганської області було складено акт візуального обстеження, за результатами якого встановлено, що за адресою: 
АДРЕСА_1 виконані роботи з реконструкції житлового двоповерхового будинку (колишня теплиця); інформація щодо оформлення документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відсутні.
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пунктів «а», «б», «в» частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.
У силу частини п`ятої статті 20 ЗК України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.
Згідно з частиною першою статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Відповідно до пункту 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується питання регулювання земельних відносин.
Частиною першою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Відповідно до положень частини другої статті 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених 
статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).
Згідно із частиною третьою статті 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань, використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
З урахуванням наведених обставин, суди першої та апеляційної інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшли обґрунтованого висновку про те, що Сєвєродонецька міська рада, відмовляючи ОСОБА_1 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування, керувалась Генеральним планом 
м. Сєвєродонецька, затвердженого рішенням сесії міської ради 
від 26 квітня 1994 року № 717, в якому не передбачено можливості забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , та яка знаходиться на території навчального закладу. Крім того, позивач придбав у ПБКФ «Владис» нежитлову будівлю (колишню теплицю) з господарськими блоками за адресою: АДРЕСА_1 , та здійснив самовільну реконструкцію цього нежитлового приміщення у житлове.
Доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами положень статей 120 ЗК України та статті 377 ЦК України щодо цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований є необґрунтованим, враховуючи наступне.
Частинами першою, другою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.
Тобто у разі набуття права власності на об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача, без зміни її цільового призначення.
Як встановлено судами у цій справі позивач фактично самовільно реконструював будівлю колишньої теплиці у житловий будинок без оформлення відповідної дозвільної документації на території навчального закладу, що виключає виникнення у нього права на виділення в оренду спірної земельної ділянки на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ПБКФ «Владис»), тобто право позивача в цьому випадку не є порушеним в розумінні положень статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України.
За таких обставин, необґрунтованими є посилання у касаційній скарзі на постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16, від 05 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц, 
від 03 квітня 2019 року у справі № 921/158/18, від 18 грудня 2019 року у справі  № 263/6022/16-ц, оскільки вони викладені за іншими обставинами, пов`язаними з набуттям права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності чи законному користуванні, та стосуються набуття права власності на земельну ділянку не під набутою у встановленому порядку нерухомістю, і не пов`язані із самочинними побудовами та не стосуються порядку укладення договору довгострокової оренди земельної ділянки, про який заявлено позивачем у його позові.
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 лютого 2020 року та постанову Луганського апеляційного суду від 07 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
                                                                                                            Н. О. Осіян
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович