Ухвала
Іменем України 
27 квітня 2021 року
м. Київ
справа №185/828/20
провадження № 51-2113 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2020 року щодо нього, 
встановив:
За вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 
23 грудня 2020 року  ОСОБА_4  ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 3 статті 187 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього особистого майна. 
 
На підставі статті 71 КК частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Добропольського міськрайонного суду Донецької області від 20 січня 2017 року та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 1 місяць із конфіскацією всього особистого майна. 
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 березня 2021 року вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2020 року залишено без зміни. 
 
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з вироком місцевого суду. Посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості.
Перевіривши касаційну скаргу засудженого на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
 
Так, відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК.
Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є:  істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості  кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Зокрема, у касаційній скарзі засуджений, посилаючись на суворість призначеного покарання, просить пом`якшити останньому покарання, однак не наводить достатніх доводів щодо наявності таких обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених засудженим злочинів.
Тобто у касаційній скарзі засуджений має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи на обґрунтування кожної позиції.
 
Крім того, відповідно до статті 436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
 - залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу – без задоволення;
 - скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
 - скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
 - змінити судове рішення.
 
До того ж, засуджений просить пом`якшити призначене засудженому покарання, проте не конкретизує його з урахуванням невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості.
При цьому, засуджений не вказує на незаконність ухвали апеляційного суду та доводів щодо цього рішення також не наводить.
Вказане позбавляє суд касаційної інстанції визначитись з предметом оскарження та прийняти остаточне рішення за результатами розгляду його касаційної скарги.
Тобто, у касаційній скарзі засуджений має вказати на конкретні порушення закону, що може бути підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції. 
 
Також, в порушення вимог частини 3 статті 427 КПК засуджений не зазначає в касаційній скарзі чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.
Таким чином, недодержання засудженим вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху. 
 
На підставі наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд      
 
постановив:
Касаційну скаргу засудженого скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2020 року щодо ньогозалишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                        ОСОБА_3