ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

21 квітня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/10497/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого  судді  Панченко О.М. (доповідач),
суддів:                        Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,     

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2020 року (суддя Ільков В.В., м. Дніпро) у справі № 160/10497/20
за позовом ОСОБА_1 
до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,- 

встановив:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати йому грошової компенсації за неотримане речове майно в сумі 85 763,92 грн.;
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України грошову компенсацію за неотримане речове майно, яке не було видане під час проходження військової служби, в загальній сумі 85 763,92 грн. (вісімдесят п`ять тисяч сімсот шістдесят три грн. 92 коп.) без оподаткування зазначеної суми податком з доходів фізичних осіб та військовим збором.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.11.2020 позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно в сумі 30635,98 гривень та стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно, що не було видане під час проходження військової служби, у розмірі 30635,98 грн., без оподаткування зазначеної суми податком з доходів фізичних осіб та військовим збором.
Вказане рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що право ОСОБА_1 на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно підтверджено нормами чинного законодавства України. Водночас, розмір такої компенсації, що був визначений позивачем, є необґрунтованим, тому при вирішенні справи судом першої інстанції до уваги було прийнято довідку про вартість речового майна, що належить до виплати, складену посадовою особою Військової частини НОМЕР_1 .
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник послався на неповноту встановлення судом першої інстанції обставин справи. Вказав, що надана відповідачем довідка про вартість речового майна, що належить до виплати складена з урахуванням вартості речового майна за останні три роки, що не відповідає нормам чинного законодавства України. Разом із цим, наданий скаржником розрахунок вартості невиданого речового майна охоплює весь період проходження ним служби з 2001 по 2019 роки. Проте, вказаний розрахунок не був прийнятий до уваги судом першої інстанції, що мало наслідком неповне дослідження доказів і встановлення обставин у справі. Враховуючи зазначене, скаржник просить рішення суду першої інстанції скасувати та винести нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому підтвердив право ОСОБА_1 на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно у розмірі 30  635,98 грн., який підтверджено довідкою № 1001. Водночас, вказав, що наданий скаржником розрахунок є складений самостійно, та таким, що суперечить нормам порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178. З огляду на це, відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та винести нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України з 27.11.2001 по 16.06.2020.
18.05.2020 ОСОБА_1 звернувся до командира 4 патрульної роти 2 патрульного батальйону військової частини НОМЕР_1 із рапортом про його звільнення із військової служби згідно з підпунктом «б», пункту 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я.
Відповідно до наказу командира частини (по стройовій частині) від 16.06.2020 №144 з ОСОБА_1 , який здав справи і обов`язки за посадою помічника начальника військового наряду (старшого кулеметника) 1-го відділення 1-го патрульного взводу 4-ї патрульної роти 2-го патрульного батальйону, було припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, звільненого відповідно до п.п. «б» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби наказом начальника Центрального територіального управління Національної гвардії України по особовому складу від 11.06.2020 № 34 о/с достроково у запас за станом здоров`я.
16.06.2020 ОСОБА_1 направлено до Індустріального РТЦК та СП міста Дніпро, для взяття на військовий облік, без зарахування на службу у військовому оперативному резерві першої черги командира військової частини Національної гвардії України у зв`язку із станом здоров`я.
Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ОСОБА_1 було здійснено виплату одноразової грошової допомогу при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у розмірі 113771,25 грн.
Також, згідно із наказом МВС України від 15.03.2018 № 200 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільнені військовослужбовців Національної гвардії України та іншим особам», ОСОБА_1 було виплачено:
- надбавку за особливості проходження служби в розмірі 50 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років;
- з « 01» по « 16» червня 2020 року в розмірі 135 відсотків посадового окладу;
- грошову компенсацію за невикористані 84 дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2020 роки, в розмірі 35 395,50 грн.;
- грошову компенсацію за невикористані 19 календарних днів щорічної основної відпустки за 2020 рік, в розмірі 8 006,13 грн.
25.06.2020 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив Військову частину провести розрахунок невикористаного майна речової служби відповідно до форм належності, скласти відповідну довідку та надати йому відповідну довідку щодо вартість речового майна, що належить виплаті.
На вказаний запит ОСОБА_1 відповідачем було складено супровідний лист від 29.07.2020 за вих. № 6/36/27/3-1121, до якого додано довідку 18.06.2020 №1001 про вартість речового майна, що належить до виплати прапорщику ОСОБА_1 .
Належних доказів направлення вказаних документів на адресу ОСОБА_1 , а також доказів їх отримання адресатом відповідачем до матеріалів справи не надано.
Відповідно довідки №1001 від 18.06.2020 року вартість речового майна, що належить до виплаті ОСОБА_1 , загалом становить 30 635,98 гривень.
Виплата грошової компенсації за неотримане речове майно відповідачем ОСОБА_1 здійснена не була, що стало підставою для його звернення до суду. При цьому, за розрахунком ОСОБА_1 розмір належної йому компенсації становить 85 763,92 грн.
При вирішенні справи колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ від 20.12.1991, продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі – Порядок № 178).
Згідно п. 2, п. 3 вказаного Порядку, виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Відповідно до п. 4, п. 5 Порядку № 178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Право ОСОБА_1 на отримання передбаченої наведеними вище положеннями Постанови № 178 компенсації за неотримане речове майно відповідачем не заперечується.
По суті спір у межах цієї справи полягає у визначенні розміру такої виплати та належності доказів, якими цей розмір підтверджено.
Так, при вирішенні цієї справи судом першої інстанції було прийнято до уваги довідку №1001 від 18.06.2020 року про вартість речового майна, що належить до видачі прапорщику ОСОБА_1 , складену посадовими особами Військової частини № НОМЕР_1 , згідно якої ОСОБА_1 набув право на отримання вказаної у довідці вартості речового майна на загальну суму 30635,98 грн. (а.с. 70).
Проте, посилаючись на встановлення судом не всіх обставин справи, скаржник стверджує про необхідність врахування долученого ним до матеріалів позовної заяви розрахунку вартості невиданого речового майна за період з 2001 по 2019 роки.
Проте, з таким твердженням скаржника колегія суддів не погоджується.
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Проте, скаржником не надано обґрунтування наданого ним розрахунку, не наведено відповідних нормативно-правових актів, що стали підставою для такого розрахунку.
Скаржником не надано нормативного обґрунтування необхідності компенсації вартості саме тих речей, що зазначені у наданому ним розрахунку, у зазначеній у розрахунку кількості та за визначеною у ньому вартістю.
З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання позивача на те, що сума грошової компенсації за неотримане речове майно становить 85763,92 грн. є необґрунтованими та не підтверджуються належними доказами по справі.
Апеляційна скарга також не містить нормативно обґрунтованого розрахунку заявленого скаржником до відшкодування розміру вартості речового майна.
Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2020 року у справі № 160/10497/20 – залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий   суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов