ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 р.	Справа № 520/1103/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Севастьянової А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2020, (головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., повний текст складено 27.03.20 року) по справі № 520/1103/2020
за позовом        ОСОБА_1  
до       начальника Східного територіального юридичного відділу Ібрагімова Фаіка Балоглан огли    треті особи:        Харківський обласний військовий комісаріат ,       Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом,  в якому просив:
 - визнати протиправною відмову з боку начальника Східного територіального юридичного відділу ОСОБА_2 у виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за піднайом (найом) житла у 2020 році;
- визнати протиправною бездіяльність начальника Східного територіального юридичного відділу ОСОБА_2 у вигляді не видання відповідного наказу начальника Східного територіального юридичного відділу про виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за піднайом (найом) житла у 2020 році;
- зобов`язати начальника Східного територіального юридичного відділу ОСОБА_2 видати наказ начальника Східного територіального юридичного відділу про виплату та виплачувати ОСОБА_1 грошову компенсацію за піднайом (найом). житла, у 2020 році.
В обґрунтування позову зазначив, що відповідачем протиправно відмовлено у виплаті грошової компенсації за піднайом (найом) житла, без посилань на норми права, оскільки відповідно до законодавства позивач має право на отримання грошової компенсації за піднайом житла, як такий, що постійним житлом від Міністерства оборони України не забезпечений.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2020 у задоволенні позову відмовлено. 
ОСОБА_1 , не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», не вірно встановив обставини справи, оскільки квартирою, яку отримав позивач від Міністерства оборони України не користується, так як рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2010 року його визнано таким, що втратив право користування жилим приміщенням.  В подальшому цю квартиру було приватизовано його колишньою дружиною.
Також позивач зазначає, що за власні кошти орендує житло для себе та своє доньки, перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов у Харківському гарнізоні та Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба,  у тому числі у списках осіб, які мають право на першочергове отримання жилого приміщення. Вважає, що зазначені обставини свідчать про відсутність у нього житла та наявність підстав для отримання грошової компенсації за піднайом жилого приміщення. 
Начальник Східного територіального юридичного відділу Ібрагімов Ф.Б. (далі - відповідач), ІНФОРМАЦІЯ_1 , Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків (далі – треті особи) не подали відзив на апеляційну скаргу.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.08.2020 зупинено провадження у справі № 520/1103/2020 до набрання чинності рішенням Верховного Суду у адміністративній справі № 820/3839/17.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.04.2021 поновлено провадження у справі № 520/1103/2020.
Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що підполковник юстиції ОСОБА_1 з 26.04.2016 проходить військову службу в Збройних Силах України за контрактом, з 08.06.2017 по теперішній час обіймає посаду заступника начальника Східного територіального юридичного відділу (м. Харків), з 21.06.2017 перебуває на всіх видах забезпечення у ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується наказами від 26.06.2016 № 384, від 08.06.2017 № 76 та від 21.06.2017 № 58 (а.с. 16, 38-39).
23.12.2019 позивач подав рапорт на ім`я відповідача на виплату грошової компенсації за піднайом (найом) житла у 2020 році, до якого додав наступні документи: копії паспортів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , довідки про присвоєння ідентифікаційного номера платника податків ОСОБА_1 , картки фізичної особи - платника податків ОСОБА_3 , інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, копію листа КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" від 16.01.2019 № 1052156, довідок про перевірку житлових умов від 17.12.2019, про склад сімї від 09.12.2019 № 2445, довідки Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова від 13.12.2019 № 7675, від 19.06.2017 № 332 про не перебування на  квартирному обліку та не забезпечення житлом, свідоцтва про народження ОСОБА_3  (а.с. 18-19). 
Відповідачем до наданих ОСОБА_1 документів заперечень не висловлено.
24.12.2019 начальником Східного територіального юридичного відділу, полковником юстиції Ібрагімовим Ф.Б. відмовлено позивачу у виплаті грошової компенсації з підстав того, що у 2006 році ним отримано 4-х кімнатну квартиру у м. Харкові за рахунок Міністерства оборони України в постійне користування, що свідчить про забезпечення останнього житловим приміщенням(а.с.17а).
Вважаючи протиправною відмову, а також бездіяльність  відповідача щодо не прийняття відповідного наказу про призначення та виплату грошової компенсації за піднайом житла, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач реалізував своє право на отримання жилого приміщення, оскільки Державою, на виконання приписів ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», виконано свій обов`язок щодо забезпечення військовослужбовця жилим приміщенням (квартирою), що в свою чергу, виключає право позивача на отримання грошової компенсації за піднайом (найом) житла. Отже відповідач діяв правомірно , в межах повноважень та у спосіб встановлений законодавством. 
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України № 2011-XII від 20.12.1991 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон № 2011-XII), Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 (далі – Порядок № 1081), постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 року № 450 «Про розмір і порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень» затверджений Порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Порядок № 450).
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 1 ст. 12 Закону № 2011-XII держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. 
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
Для військовослужбовців офіцерського складу у разі відсутності службового жилого приміщення військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.
За приписами п. 2 Порядку  № 1081 військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими житловими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового законодавства. 
У разі відсутності можливості розміщення військовослужбовців у спеціально  пристосованих  казармах  у  розташуванні військової частини, гуртожитках  (сімейних гуртожитках)     для військовослужбовців офіцерського складу, в тому числі для тих, які проходять  військову  службу за призовом осіб офіцерського складу, військовослужбовців  рядового,  сержантського   і  старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, та членів їх сімей   військова   частина   орендує   житло   або   за  бажанням військовослужбовця  виплачує  йому грошову компенсацію за піднайом (найом)   житлового   приміщення  відповідно  до  Порядку  виплати грошової    компенсації    військовослужбовцям    Збройних    Сил Національної  гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної   прикордонної  служби,  Державної  служби  спеціального зв`язку  та  захисту  інформації  та  Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень, затвердженого постановою  Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 р. № 450.
З аналізу наведеної норми вбачається, що у разі неможливості розміщення військовослужбовців у  спеціально  пристосованих  казармах  у  розташуванні військової частини чи  гуртожитках військова частина зобов`язана орендувати житло з метою забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за бажанням військовослужбовця виплачувати йому грошову компенсацію за піднаймання (наймання) житлового приміщення у встановленому порядку.  
Відповідно до п. 3 Порядку № 1081 військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.
Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.  
Житлові приміщення надаються військовослужбовцям у межах норм, встановлених законодавством.
Пунктом 1 Порядку № 450 визначено, що цей Порядок визначає розмір та механізм виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житлових приміщень , зокрема військовослужбовцям Збройних Сил,  у тому числі особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, курсантам вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які мають сім`ї, та зазначеним у цьому пункті особам, які відряджені до МОН, ДКА.
Згідно з п. 2 Порядку № 450 особам, зазначеним у пункті 1 цього Порядку грошова компенсація виплачується щомісяця (у поточному місяці за попередній) у розмірі, який не перевищує: у  обласних центрах - півтора розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року.
Грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця: особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - за місцем проходження військової служби згідно з наказом командира (начальника) військової частини .( п. 4 Порядку № 450)
Відповідно до п. 5 Порядку № 450 для отримання грошової компенсації військовослужбовець разом з рапортом подає такі документи:
копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України військовослужбовця та членів його сім`ї;
копії документів, що засвідчують реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті) військовослужбовця та членів його сім`ї;
інформацію (витяг, інформаційну довідку) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та бюро технічної інвентаризації про нерухоме майно, яке належить військовослужбовцю та членам його сім`ї;
копії довідок про реєстрацію місця проживання (перебування), видані органом реєстрації, на військовослужбовця та кожного члена його сім`ї, який проживає разом з ним (військовослужбовці військових частин, які дислокувалися в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і які переміщені з місць попередньої дислокації, подають довідку про склад сім`ї, видану командиром (начальником) цієї військової частини (підрозділу);
копії свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану (про шлюб, розірвання шлюбу, про народження тощо), інших документів, що підтверджують родинні стосунки;
належним чином завірену копію довідки про забезпечення житлом з попереднього місця проходження військової служби, видану квартирно-експлуатаційним органом (службою) Міноборони, Національної гвардії, відповідним підрозділом СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби, МОН, ДКА, Управління державної охорони (крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження).
Положеннями п. 6 Порядку № 450 передбачено вичерпний перелік випадків за яких грошова компенсація не виплачується, зокрема у разі: наявності у військовослужбовця або членів його сім`ї житлового приміщення, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, площа якого відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством, або забезпечення службовим житлом, житловим приміщенням для постійного проживання (грошовою компенсацією за належне йому для отримання житлове приміщення), або проживання військовослужбовця у спеціально пристосованій казармі чи гуртожитку, в населених пунктах за місцем проходження військової служби та/або в безпосередній близькості від місця проходження військової служби, що дає змогу щодня своєчасно прибувати до місця її проходження; нездачі службового жилого приміщення (у тому числі в гуртожитку) за попереднім місцем проходження військової служби, крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції вважав, що позивач реалізував своє право на отримання жилого приміщення, шляхом отримання ним ордеру на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Колегія суддів вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими з огляду на наступне.
Стаття 12 Закону № 2011-XII визначає умови за якими військовослужбовець втрачає право на отримання житлового приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а саме: у разі вже отримання такого житлового приміщення та за умови використання ним права на безоплатну приватизацію такого житла.
Рішенням Верховного Суду від 03.12.2020 по справі № 820/3839/17, яким надававалась оцінка правомірності відмови відповідача у виплаті позивачу грошової компенсації за піднайом житла у 2017 році, встановлено, що відповідно до ордера на житлове приміщення від 08.02.2006 № 2252/06 позивач разом зі своєю сім`єю у складі дружини та двох доньок забезпечувався житлом за рахунок Міністерства оборони України - ізольованою 4-х кімнатною квартирою АДРЕСА_2 в постійне користування.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2010 року ОСОБА_1 визнано таким, що втратив право користування жилим приміщенням.
Вказана квартира, якою позивач був забезпечений Міністерством оборони України як військовослужбовець не була повернута у власність Держави в особі Міністерства оборони України та приватизована ОСОБА_4 (колишньою дружиною позивача), про що свідчить свідоцтво про право власності від 28 квітня 2012 року № НОМЕР_1 .
Таким чином, оскільки позивач втратив своє право на користування наданим йому Міністерством оборони України житлом та не використав своє право на безоплатну приватизацію вказаного житла (надане житлове приміщення приватизоване саме колишньою дружиною позивача) то позивач є таким, що не використав своє право передбачене приписами статті 12 Закону № 2011-XII.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, зазначеним судовим рішенням встановлено не забезпечення позивача житлом за рахунок Міністерства оборони України в 2016 р. Зазначені обставини не підлягають доказуванню відповідно до ч.4 ст.78 КАС України.
Доказів забезпечення позивача житлом за рахунок Міністерства оборони України у 2017-2019 рр. відповідачем ні суду першої, ні апеляційної інстанції не надано. 
Враховуючи наведене, відмова відповідача у виплаті позивачу грошової компенсації, з підстав забезпечення позивача житлом за рахунок Міністерства оборони України, є неправомірною.
З аналізу положень Порядку № 450 вбачається, що право на отримання грошової компенсації за піднайом (найом) житла виникає у військовослужбовця за наявності таких умов: 1) незабезпечення житловим приміщенням за місцем проходження служби; 2) не отримання за рахунок держави грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення; 3) якщо військова частина не орендує для них та членів їх сімей житло; 4) за умови подання відповідно рапорту військовослужбовця із документами перелік яких визначений пунктом 5 Порядку № 450.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем разом із рапортом на виплату грошової компенсації за піднайом (найом) житла у 2020 році, додано перелік документів, передбачений  Порядком № 450, зауважень до яких відповідачем не висловлено.
Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 , разом із донькою – ОСОБА_3 , 1994 року народження, з  30.11.2010 повторно зарахований на квартирний облік до Харківського гарнізону та Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, з 29.04.2016 по 08.06.2017 на квартирному обліку у Головному управлінні оперативного забезпечення Збройних Сил України (м. Київ) не перебував та житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечувався, не має у власності житлових приміщень та є наймачем житла, що підтверджується довідками від 19.06.2017 № 332, від 13.12.2019, інформацією з Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 26-31, 33-34).
Зазначені обставини свідчать про наявність у позивача права на отримання грошової компенсації за піднайом (найом) житла.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідачем не доведено обґрунтованості та не надано належних доказів правомірності відмови позивачу у виплату грошової компенсації за піднайом житла. 
Натомість, суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини, не повно з`ясував обставини справи, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач відмовляючи у виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за піднайом (найом) житла у 2020 році, діяв не у межах та не в спосіб встановлений чинним законодавством, що свідчить про обґрунтованість позову в цій частині.
Зі змісту позову вбачається, що вимоги ОСОБА_1 пред`явлено до начальника Східного територіального юридичного відділу Ібрагімова Ф.Б.
Згідно з ч. 3  ст. 43 КАС України здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).
Колегія суддів зауважує, що зазначення конкретної посадової особи може в подальшому ускладнити виконання судового рішення, а тому вважає, що належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання посадової особи начальника Східного територіального юридичного відділу Міністерства оборони України видати наказ про виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за піднайом (найом) житла у 2020 році.
Позовні вимоги про зобов`язання начальника Східного територіального юридичного відділу ОСОБА_2 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за піднайом (найом) житла у 2020 році,  не підлягають задоволенню,  оскільки відповідно до Порядку № 450 грошова компенсація виплачується за місцем проходження військової служби згідно з наказом командира (начальника) військової частини.
Як вбачається з матеріалів справи позивач перебуває на всіх видах забезпечення, в тому числі грошовому у ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується наказом від 21.06.2017 № 58 (а.с. 16)
Таким чином, в даному випадку особою, яка здійснює виплату коштів військовослужбовцю є Харківський обласний військовий комісаріат.
Проте, ОСОБА_1 не заявлялось позовних вимог до ІНФОРМАЦІЯ_3 та судом, в якості відповідача, останній не залучався, а приймав участь в  справі як третя особа. 
Відповідно до ч. 3  ст. 48 КАС України  якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Зазначена норма права вказує на те, що питання про заміну первісного відповідача належним відповідачем або залучення особи до участі у справі в якості співвідповідача може бути вирішене судом першої інстанції до ухвалення рішення у справі.
Залучення до участі у справі належного відповідача на стадії апеляційного провадження  Кодексом адміністративного судочинства України  не передбачено.
З огляду на те, що зазначені позовні вимоги заявлені позивачем до неналежного відповідача, а також враховуючи, що суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями на залучення до участі у справі належного відповідача, колегія суддів вважає, що зазначені обставини є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.
Під час розгляду і вирішення справи колегія суддів, керуючись ч. 5  ст. 242 КАС України, враховує також позицію Верховного Суду, що викладена у постанові 30.09.2019 у справі № 819/940/18 та зауважує, що відмова у задоволенні адміністративного позову, в частині заявленого до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє його права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача.
За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 310, 315, 317, 321, 325  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2020 по справі № 520/1103/2020  скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову начальника Східного територіального юридичного відділу Міністерства оборони України щодо виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за піднайом (найом) житла у 2020 році.
Зобов`язати начальника Східного територіального юридичного відділу Міністерства оборони України видати наказ про виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за піднайом (найом) житла у 2020 році.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	Т.С. Перцова    С.П. Жигилій   	
Повний текст постанови складено  30.04.2021 року