Постанова
Іменем України
 
27 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 372/1617/18
провадження № 61-9312св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - громадська організація садівниче товариство «Авгур»,
третя особа - Обухівська районна державна адміністрація Київської області,
 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником  ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2020 року в складі колегії суддів: Левенця Б. Б., Ратнікової В. М., Борисової О. В.,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до громадської організації садівниче товариство «Авгур» (далі - ГО СТ «Авгур») про усунення перешкод у користуванні під`їзною дорогою.
 
Позов мотивовано тим, що позивач є власником земельної ділянки, яка розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Підгірці, кадастровий номер земельної ділянки: 3223186800:04:011:0122. Біля земельної ділянки знаходиться ГО СТ «Авгур», яка облаштувала ворота на проїзній дорозі з цілодобовою охороною. У зв`язку з тим, що позивач не є членом ГО СТ «Авгур», за розпорядженням голови правління садівничого товариства, позивачку та транспортні засоби, які їдуть до її земельної ділянки, охорона не пропускає. Дану ситуацію працівники ГО СТ «Авгур» пояснюють тим, що позивач не сплачує витрат і внесків, а тому не має права на користування дорогою. Зазначала, що у неї відсутня можливість користуватися під`їзною дорогою до її земельної ділянки у зв`язку із блокуванням руху транспорту охороною ГО СТ «Авгур».
 
ОСОБА_1 просила:
зобов`язати ГО СТ «Авгур» припинити дії, що перешкоджають ОСОБА_1 користуватись земельною ділянкою, яка розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Підгірці, кадастровий номер земельної ділянки: 3223186800:04:011:0122; зобов`язати ГО СТ «Авгур»;
зобов`язати ГО СТ «Авгур» не здійснювати будь-яких дій щодо блокування дорожнього полотна під`їзної дороги, яка проходить по території ГО СТ «Авгур» та веде до земельної ділянки ОСОБА_1 , яка розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Підгірці, кадастровий номер земельної ділянки: 3223186800:04:011:0122
 
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції
 
Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права користування під`їзною дорогою до земельної ділянки, яка розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Підгірці, кадастровий номер 3223186800:04:011:0122, шляхом зобов`язання ГО СТ «Авгур» не чинити перешкоди в надані вільного проїзду дорогою, яка веде до земельної ділянки яка розташована за адресою: Київська область Обухівський район, с. Підгірці, кадастровий номер 3223186800:04:011:0122 та належить на праві власності ОСОБА_1 . 
 
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 належить земельна ділянка, яка розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Підгірці, кадастровий номер земельної ділянки: 3223186800:04:011:0122. 12 квітня 2018 року, 16 квітня 2018 року, 03 травня 2018 року було складено акти про те, що охороною ГО СТ «АВГУР» ОСОБА_1 не було допущено до дороги загального користування, яка проходить по території ГО СТ «АВГУР». Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 17 січня 2005 року, укладеного між Обухівською державною адміністрацією та садівничим товариством «Авгур», правонаступником якого є ГОСТ «АВГУР», Обухівською РДА передано СТ «Авгур» в строкове, платне володіння і користування земельну ділянку, яка знаходиться на державних землях Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області за межами с. Старі Безрадичі, в оренду передано земельну ділянку площею 28.50 гектарів. Протиправні дії відповідача позбавляють позивача права користуватися земельною ділянкою, яка розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Підгірці, кадастровий номер земельної ділянки: 3223186800:04:011:0122. Відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання ГОСТ «АВГУР» не здійснювати будь-яких дій щодо блокування дорожнього полотна під`їзної дороги, яка проходить по території ГОСТ «АВГУР» та веде до земельної ділянки ОСОБА_1 . Таким чином позовна заява підлягає частковому задоволенню.
 
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 18 грудня 2019 року заяву ГО СТ «Авгур» про перегляд заочного рішення від 12 листопада 2018 року залишено без задоволення. 
 
Ухвала мотивована тим, що cлухання справи призначалося до розгляду в суді неодноразово, про що відповідач повідомлялися належним чином за адресою їх місця знаходження, відповідно до довідки УДМС України в місті Київ, а також через оголошення на офіційному веб-сайті Обухівського районного суду Київської області. Представник заявника не надав суду доказу та не посилається на доказ, який би спростовував викладені в рішенні суду висновки, які ґрунтуються на матеріалах справи.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Київського апеляційного суду від 04 червня 2020 року апеляційну скаргу ГО СТ «Авгур» задоволено частково.
 
Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 листопада 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ГО СТ «Авгур», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Обухівська районна державна адміністрація про усунення перешкод в користуванні під`їзною дорогою, відмовлено.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що належний позивачці садовий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належна позивачці земельна ділянка (адреса за Свідоцтвом про право власності: село Підгірці, Обухівського району Київської області) не розташована на території садового товариства і не межує із землями ГО СТ «Авгур». Встановлені судом обставини і докази не свідчать і не можуть бути визнані підставою для висновку, що дорога, яка проходить через ГО СТ «Авгур» є вулицею населеного пункту або дорогою загального користування. Апеляційний суд відхилив посилання відповідача на лист Голови Підгірцевської сільської ради Обухівського району Київської області від 17 березня 2020 року № 167/01-10, за яким під`їзна дорога (620метрів) до земельної ділянки позивачки ОСОБА_1 є вулицею Травневою с. Романків, оскільки такі обставини сторонами не заперечуються і підтверджуються правовстановлюючими документами позивачки на вищевказаний будинок. Зміст листів-відповідей сільських голів не дає підстав для висновку, що дорога (із спірним шлагбаумом), яка проходить через ГО СТ «Авгур» перебуває поза межами земельної ділянки, переданої ГО СТ «Авгур» в довгострокову оренду або є вулицею або автомобільною дорогою загального користування. Позивачкою не доведено і судом не встановлено обставин за яких суд мав би підстави дійти висновку про існування лише єдиного (через земельну ділянку, яка надана  в користування ГО СТ «Авгур») проїзду до належної позивачці земельної ділянки, а із наданих сторонами пояснень і доказів позивачка має під`їзний шлях до належної їй земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Висновок районного суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ГО СТ «Авгур» не здійснювати будь-яких дій щодо блокування дорожнього полотна під`їзної дороги, яка проходить по території ГО СТ «Авгур» є законним і обґрунтованим. 
 
Апеляційний суд вказав, що положення ЦПК України не передбачають повернення рекомендованих листів з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання», така відмітка не передбачена як причина невручення судового повідомлення. Ця відмітка не розкриває суті причини неможливості вручити адресату відповідний рекомендований лист. Враховуючи те, що відповідач не був повідомлений про розгляд справи, тому підстави для ухвалення заочного рішення у районного суду були відсутні.
 
Аргументи учасників справи
 
У червні 2020 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 , подала касаційну скаргу в якій просить скасувати оскаржену постанову та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд застосував статтю: 152 ЗК України (щодо способів захисту прав на земельні ділянки), 96 (щодо права оренди земельної ділянки) ЗК України; 103 ЗК України (щодо добросусідства), 391 ЦК України (щодо захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння) до спірних правовідносин без врахування постанови Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 307/210/19, від 19 вересня 2018 року у справі № 350/1091/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 350/1969/14-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 338/822/15-ц, в яких зазначено: позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази, а саме ситуаційну схему розташування земельної ділянки з кадастровим номером 3223186800:04011:0122, викопіювання з генерального плану с. Романків, кольорові фотознімки альтернативної під`їзної дороги до земельної ділянки, апеляційний суд необґрунтовано відмовив у клопотанні про долучення доказу, а саме лист Голови Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області №167/01-10 від 17 березня 2020 року. Суд апеляційної інстанції дійшов до помилкового висновку, що ГО СТ «Авгур» не було повідомлено судом першої інстанції про розгляд справи, що був призначений на 16 липня 2018 року, 31 липня 2018 року та 25 вересня 2018 року, оскільки, про розгляд справи, який був призначений 12 листопада 2018 року (дата ухвалення рішення суду першої інстанції) відповідач був належним чином повідомлений.
 
У липні 2020 року ГО СТ «Авгур» через представника Гаврюшенка Д. В., направила відзив на касаційну скаргу, в якому просила касаційну скаргу відхилити, а оскаржену постанову апеляційного суду залишити без змін.
 
Відзив мотивовано тим, що відповідно до умовних позначень, які містяться у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. ГО СТ «Авгур» навіть не є суміжним землекористувачем із земельною ділянкою ОСОБА_1 . До земельної ділянки, яка перебуває у власності ОСОБА_1 існує ґрунтова під`їзна дорога по АДРЕСА_1 , що підтверджується матеріалами справи. Проте, ОСОБА_1 умисно вводячи в оману суд, органи державної виконавчої служби та органи досудового слідства домагається права проїзду до своєї земельної ділянки та будинку саме через територію ГО СТ «Авгур» з боку Старобезрадичівської сільської ради, а ні через існуючий проїзд по вулиці Травнева з боку с. Романків, Підгірцівської сільської ради Обухівського району.
 
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 , подала відповідь на відзив. Відповідь на відзив мотивована тим, що до земельної ділянки позивача існує єдиний облаштований під`їзд, який бере свій початок на в`їзді до ГО СТ «Авгур» зі сторони с. Старі Безрадичі. Твердження про неналежне повідомлення відповідача не відповідають висновкам Верховного Суду зробленим в постанові від 27 березня 2019 року у справі № 201/6092/17.
 
Рух справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 липня 2020 року: відкрито касаційне провадження у справі; відмовлено у задоволенні клопотання  ОСОБА_1 про зупинення дії постанови Київського апеляційного суду від 04 червня 2020 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 квітня 2021 року призначено справу до судового розгляду.
 
Межі та підстави касаційного перегляду
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
 
В ухвалі Верховного Суду від 03 липня 2020 року зазначено, що наявні підстави для відкриття касаційного провадження на підставі пункту першого, третього, четвертого частини другої статті 389 ЦПК України, пункту 1, пункту 3 частини 3 статті 411 ЦПК України.
 
Фактичні обставини
 
Суди встановили, що  ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 0,0818 га, яка розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Підгірці, кадастровий номер земельної ділянки: 3223186800:04:011:0122.
 
Згідно договору оренди земельної ділянки від 17 січня 2005 року, укладеного між Обухівською районною державною адміністрацією та СТ «Авгур» (правонаступником якого є ГО СТ «Авгур»), орендар СТ «Авгур» прийняло в строкове (терміном на 49 років), платне володіння і користування земельну ділянку площею 28,50 га, яка знаходиться на державних землях Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області за межами села Старі Безрадичі.
 
12 квітня 2018 року, 16 квітня 2018 року, 03 травня 2018 року, 05 травня 2018 року громадянами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , були складені акти про те, що охороною ГО СТ «Авгур» ОСОБА_1 не було допущено до проїзду по дорозі, яка проходить через територію ГО СТ «Авгур», для проїзду до земельної ділянки № НОМЕР_1 , яка належить їй на праві власності. Від підписання даних актів працівники охорони ГО СТ «Авгур» відмовилися.
 
Рішенням виконавчого комітету Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області від 14 червня 2011 року № 11 надано дозвіл ГО СТ «Авгур» на будівництво та встановлення паркану навколо переданої товариству земельної ділянки площею 28.5000 га.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
 
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
 
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).
 
Тлумачення статті 391 ЦК України свідчить, що негаторний позов - це вимога власника про усунення перешкод. Тобто негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння. 
 
Негаторний позов може вчинятися тоді, коли майно не вибуває з володіння власника, тобто при порушенні насамперед такої правомочностей власника, як користування та розпорядження своїм майном.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частина п`ята статті 263 ЦПК України).
 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
 
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1 та 2 частини першої статті 264 ЦПК України).
 
Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 березня 2021 року у справі № 467/1496/16-ц (провадження № 61-12820св19) вказано, що «позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача».
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 квітня 2021 року справа № 308/13730/15 (провадження № 61-1897св20) зазначено, що «підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують протиправні дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення цих правомочностей. При цьому, для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей».
 
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша статті 82 ЦПК України).
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року у справі № 297/3225/16-ц (провадження № 61-19259св19) зазначено, що: «відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Комплексний аналіз норм пункту 3 частини першої статті 43, статті 180, частин першої, другої статті 227 ЦПК України свідчить, що про визнання обставин учасниками справи має, в тому числі, бути зазначено в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників або іншим чином визнано ці обставини саме під час розгляду спору в суді, а не поза його межами».
 
У справі, що переглядається, апеляційним судом:
            встановлено, що сторони в суді апеляційної інстанції не заперечували того, що відповідач ГО СТ «Авгур» не перешкоджав саме позивачці ОСОБА_1 проїзду (проходу) по дорозі через садове товариство до належної їй земельної ділянки, проте інших осіб, які діяли від імені позивачки, і вантажну техніку охорона не пускала;
            відхилено посилання відповідача на лист Голови Підгірцевської сільської ради Обухівського району Київської області від 17 березня 2020 року № 167/01-10, за яким під`їзна дорога (620метрів) до земельної ділянки позивачки ОСОБА_1 є вулицею Травневою с. Романків, оскільки такі обставини сторонами не заперечуються і підтверджуються правовстановлюючими документами позивачки на вказаний будинок;
            не встановлено обставин за яких суд мав би підстави дійти висновку про існування лише єдиного (через земельну ділянку, яка надана  в користування ГО СТ «Авгур») проїзду до належної позивачці земельної ділянки, а із наданих сторонами пояснень і доказів позивачка має під`їзний шлях до належної їй земельної ділянки по АДРЕСА_1 .
не враховано, що в листі Голови Підгірцевської сільської ради Обухівського району Київської області від 17 березня 2020 року № 167/01-10 та додатках до нього, який був прийнятий як доказ та досліджений апеляційним судом, зазначено, що: «під`їзна дорога від земельної ділянки з кадастровим номером 3223187700:04:029:0272 до земельної ділянки з кадастровим номером 3223186800:04:011:0122, протяжністю 620 метрів, знаходиться в межах села Романків Підгірцівської сільської ради, вулиця Травнева, перебуває у комунальній власності та відноситься до земель загального користування» (т. 2. а. с. 96);  «…дорога, яка проходить по АДРЕСА_1 знаходиться поза межами орендованої ГО СТ «Авгур» території» (т. 2. а. с. 96); «…Підгірцівською сільською радою не укладались будь-які угоди та не надавалися  ГО СТ «Авгур» будь-які дозволи на використання у власних цілях земель загального користування, а саме під`їзних доріг з боку АДРЕСА_1 » (т. 2. а. с. 96). «…зі сторони села Романків фактично існує лише один проїзд до земельної ділянки з кадастровим номером 3223186800:04:011:0122, з приводу користування яким й виникає спір між ОСОБА_1 та ГО СТ «Авгур», та який бере свій початок на в`їзді до ГО СТ «Авгур» (т. 2. а. с. 97); 
апеляційний суд, долучені до матеріалів справи докази в повному обсязі не дослідив, підстав відхилення відповідних доказів в повному обсязі не зазначив та зробив висновки, що суперечать обставинам, що визнані сторонами та відповідним доказам, а тому зробив передчасний висновок про відмову в задоволенні позову.
 
Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).
 
З урахуванням необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 березня 2021 року у справі № 467/1496/16-ц (провадження № 61-12820св19), у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 квітня 2021 року справа № 308/13730/15 (провадження № 61-1897св20) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року у справі № 297/3225/16-ц (провадження № 61-19259св19) колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити; постанову апеляційного суду скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка підписана представником  ОСОБА_2 , задовольнити.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2020 року скасувати.
 
Передати справу № 372/1617/18 на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Київського апеляційного суду від 04 червня 2020 року втрачає законну силу.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     В. І. Крат
 
Судді:                                                                                              Н. О. Антоненко
 
І. О. Дундар
 
Є. В. Краснощоков
 
М. М. Русинчук