УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №408/8199/16-ц Головуючий у 1-й інст. Піщуліна І. С. 
Категорія 39 Доповідач Трояновська  Г. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого – судді Трояновської Г.С.        
суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.                        
з участю секретаря судового засідання Лісової Т.С.,
                               
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в режимі відеоконференції цивільну справу № 408/8199/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи – Приватного науково-виробничого сільськогосподарського підприємства «Агро-Восток» про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», за участю третьої особи – Приватного науково-виробничого сільськогосподарського підприємства «Агро-Восток» про визнання договору поруки недійсним
за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії-Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення Народицького районного суду Житомирської області від 24 квітня 2018 року

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії-Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
В обґрунтування вимог вказав, що 11 березня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії-Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та Приватним науково-виробничим сільськогосподарським підприємством «Агро-Восток» було укладено договір кредитної лінії №17 із подальшими змінами та доповненнями, відповідно до умов якого останнє отримало кредит у формі відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами ) у сумі 3 510 000, 00 грн. і остаточним терміном повернення не пізніше 10 вересня 2014 року із погодженим графіком повернення. 
В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором серед інших засобів забезпечення виконання зобов`язань, 18.02.2014 між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії-Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки №17/32, згідно умов якого останній зобов`язався нести перед кредитором солідарну відповідальність за договором кредитної лінії № 17 від 11.03.2011. 
У зв`язку з тим, що ПНВСП «Агро-Восток» не виконало зобов`язання щодо погашення кредиту та своєчасної сплати процентів за користування ним, на адресу позичальника та поручителя направлено Вимогу №46-02/340 від 14.12.2015 про усунення порушень. Відповідачем вказану вимогу було отримано, про що свідчить відмітка в рекомендованому повідомленні.
Відповідно до п. 8.2 Договору поруки поручитель несе відповідальність за невиконання цього договору всім своїм майном, в тому числі тим, що належить поручителю та третім особам на праві спільної власності , на яке відповідно до законодавства може бути звернено стягнення. 
Пунктом 3.2.6 Договору поруки передбачено, що поручитель зобов`язується здійснити виконання порушеного зобов`язання протягом десяти календарних днів з дня одержання вимоги від кредитора та в обсязі, зазначеному у вимозі. 
Станом на 24.11.2016 ні позичальником, ні поручителем зобов`язання не виконано, а тому заборгованість за договором кредитної лінії №17 від 11.03.2011 становить 5 758 751, 09 грн. та складається з наступного: 
-борг по кредиту прострочений з 01.08.2014 по 23.11.2016 в розмірі 2 459 900, 00 грн.; 
-сума несплачених прострочених відсотків по кредиту з 07.07.2014 по 23.11.2016 в розмірі 1 149 818, 50 грн.;
-сума 3% річних по простроченому основному боргу з 01.08.2014 по 23.11.2016 в розмірі 163 028. 89 грн.;
- сума 3% річних по прострочених відсотках з 07.07.2014 по 23.11.2016 в розмірі 40 492, 43 грн.; 
-сума втрат від інфляції по простроченому основному боргу з 01.09.2014 по 31.10.2016 в розмірі 1 687 292, 15 грн.; 
-сума втрат від інфляції по прострочених відсотках з 01.08.2014 по 31.10.2016 в розмірі 258 219, 12 грн.
Банк зазначив, що рішенням господарського суду Київської області від 23.06.2016 по справі № 913/407/16 за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії-Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ПНВПСГП «Агро-Восток стягнуто на користь Банку за договором кредитної лінії №17 від 11.03.2011 та видано відповідний наказ Господарського суду Київської області від 12.07.2016. Посилаючись на те, що ОСОБА_1 є поручителем за кредитними зобов`язаннями по договору кредитної лінії №17 від 11.03.2011, а отже, солідарним боржником, Банк просив стягнути з нього зазначену заборгованість.

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії-Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», третя особа Приватне науково-виробниче сільськогосподарське підприємство «Агро-Восток», та просив визнати недійсним договір поруки №17/32 від 18 лютого 2014 року, укладений між ним та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії-Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (а.с. 122 том 1). 
В обгрунтування позову зазначив, що договір поруки №17/32 від 18 лютого 2014 року він не укладав та не підписував, що вбачається із співставлення його підписів у його паспорті та в інших документах. Про наявність оспорюваного договору йому стало відомо із позовної заяви Банку. Зазначив, що станом на 18.02.2014 він ніякого відношення до ПНВСП «Агро-Восток» не мав, засновником чи учасником вказаного підприємства не був, у трудових відносинах з ним не перебував, а тому підстав для укладення договору поруки на вказані суми кредитів у нього не було. 
Виходячи із наведеного, просив задовольнити його вимоги за зустрічним позовом.
Рішенням Народицького районного суду Житомирської області від 24 квітня 2018 року зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії-Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», третя особа Приватне науково-виробниче сільськогосподарське підприємство «Агро-Восток» задоволено.
Визнано недійним договір поруки №17/32, укладений 18 лютого 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії-Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», Приватним науково-виробничим сільськогосподарським підприємством «Агро-Восток» та ОСОБА_1 .
У задоволенні первісного позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії-Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , третя особа Приватне науково-виробниче сільськогосподарське підприємство «Агро-Восток», про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії №17 від 111 березня 2011 року в сумі 5758751 гривня 09 копійок відмовлено за безпідставністю.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії-Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 сплачений за подання зустрічного позову судовий збір в сумі 640 гривень, витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 9459 гривень, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5800 гривень.

В апеляційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Державного ощадного банку України» в особі філії-Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» про визнання договору поруки недійсним відмовити. 
В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відмовляючи у задоволенні його первісного позову, суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги висновок судово-почеркознавчої експертизи №9001 від 27.02.2018, оскільки дослідження здійснено на підставі копій документів, що є неприпустимим, виходячи із роз`яснень Верховного Суду, викладених в постанові від 21.03.2018 по справі № 333/6891/15. Крім того вказує, що ОСОБА_1 не надано будь-яких належних доказів на підтвердження обставин, що він на момент підписання договору поруки перебував на стаціонарному лікуванні, а виписний епікриз, наданий відповідачем та взято судом першої інстанції до уваги викликає сумніви, оскільки заклад, яким він виданий знаходиться на непідконтрольній території.

ОСОБА_1 надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу Банку без задоволення. Вважає висновок судово-почеркознавчої експертизи №9001 від 27.02.2018 складеним згідно вимог чинного законодавства.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що договір поруки №17/32 від 18.02.2014 ОСОБА_1 не підписував, а тому вказаний договір не може створювати для останнього жодних цивільних прав та обов`язків та вважав, що зустрічний позов ОСОБА_1 є обгрунтованим, та дійшов висновку про визнання договору поруки недійсним. А оскільки договір поруки, на підставі якого позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором кредитної лінії №17 від 11.03.2011 визнається недійсним, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог первісного позову за безпідставністю.
Колегія суддів не повністю погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Щодо вимог за зустрічним позовом  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», за участю третьої особи – Приватного науково-виробничого сільськогосподарського підприємства «Агро-Восток» про визнання договору поруки недійсним.

Статтями 215, 216 ЦК України визначено загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних наслідків.
Згідно частини другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами
Відповідно до частини першої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.
У частинах першій, другій статті 547 ЦК України передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Як вбачається з матеріалів справи 18 лютого 2014 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії-Луганського обласного управління AT «Ощадбанк» (кредитор), Приватним науково-виробничим сільськогосподарським підприємством «Агро-Восток» в особі Козлова О.С., та ОСОБА_1  (поручитель) було укладено договір поруки № 17/32, за умовами якого ОСОБА_1  – Поручитель, поручається перед кредитором боржника ПНВСГП «Агро-Восток»,  за виконання ним свого обов`язку за договором кредитної лінії №17 від 11.03.2011, а також усіма додатковими договорами, угодами, змінами та доповненнями до нього, в тому числі щодо суми зобов`язань, строків їх виконання, розміру процентів, комісій та інших умов, які є чинними на момент укладання цього договору або можуть бути укладені після його укладання. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником ( а.с.23-31, 123-131 т.1). 
Обгрунтовуючи свої позовні про визнання договору поруки недійсним, ОСОБА_1 вказав, що договір поруки №17/32 від 18 лютого 2014 року він не укладав та не підписував.
Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Виходячи із характеру спірних правовідносин, у цій справі в першу чергу підлягала  встановленню обставина чи підписував ОСОБА_1 договір поруки, а без встановлення цих обставин, рішення не може вважатися законним та обґрунтованим. Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду, що викладені в постанові від 20.02.2019 по справі № 1512/2-234/11.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Отже, належним доказом у справі, який би підтвердив чи спростував факт підписання саме відповідачем ОСОБА_1 договору поруки, може бути висновок почеркознавчої експертизи.  
Відповідно до статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальної дії, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав,  передбачених цим Кодексом.
Суд зобов`язаний забезпечити (організувати) дійсно змагальний процес, тобто створити особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов`язків.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 заперечує факт підписання ним договору поруки, для вирішення питання відповідності його підпису у договорі поруки №17/32 від 18 лютого 2014 року як судом першої так і апеляційної інстанцій було призначено ряд почеркознавчих експертиз, результати яких різнилися між собою.
Так, ухвалою Народицького районного суду Житомирської області від 30.01.2018 за клопотанням представника відповідача (позивача за зустрічним позовом) у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Незалежного інституту судових експертиз у м. Києві (а.с. 233-235 том 1).
На виконання вимог вказаної ухвали експертами ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» складено висновок №9001 судово-почеркознавчої експертизи від 27.02.2018 (а.с. 2-14 том 2), за результатами проведення якої встановлено, що підписи від імені ОСОБА_1 , електрографічні зображення яких містяться у графах «Поручитель» з лицьової та зворотної сторін на 15 аркушах, навпроти прізвища « ОСОБА_1 », нижче реквізитів поручителя на 16 аркуші електрофотокопії Договору поруки № 17/32 між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ПАТ «Агро-Восток» та громадянином ОСОБА_1 від 18.02.2014 підпис від імені ОСОБА_1 , електрографічне зображення якого міститься навпроти прізвища « ОСОБА_1 » виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою, з ретельним наслідуванням якомусь справжньому підпису ОСОБА_1 (а.с. 7 том 2).
Вказаний вище висновок №9001 судово-почеркознавчої експертизи від 27.02.2018 було покладено в основу оскаржуваного судового рішення Народицького районного суду Житомирської області від 24.04.2018, що і стало підставою для задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 та відповідно відмови у первісному позові.
Виходячи із аналізу висновків проведеної експертизи, колегія суддів зазначає, що експертні дослідження проводилися за електрографічними зображеннями договору поруки № 17/32 між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ПАТ «Агро-Восток» та громадянином ОСОБА_1 .
На заперечення висновків проведеної судово-почеркознавчої експертизи №9001 від 27.02.2018 , за заявою філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» ПАТ «Державний ощадний банк України» Луганським науково-дослідним центром експертно-криміналістичного центру було проведено почеркознавче експертне дослідження №19/113/6-4/7 щодо встановлення належності підпису ОСОБА_1 у договорі поруки № 17/32 від 18.02.2014 в графі «Поручитель». На дослідження експертам Банк надав оригінал договору поруки №17/32 від 18.02.2014, укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України», ПНВСГП «Агро-Восток» та ОСОБА_1 , оригінал Додатку 1 до Договору поруки з переліком рахунків поручителя та вільні зразки підпису ОСОБА_1 , вчинені ним у банківських документах (а.с. 207-221 том 2). 
За результатами вказаного експертного дослідження встановлено, що підписи, розташовані в графі «Поручитель» на кожній сторінці договору поруки № 17/32 від 18.02.2014 та у додатку 1 до вказаного договору з переліком рахунків поручителя, виконані ОСОБА_1 (а.с.207-212 том 2).
У зв`язку із виникненням розбіжностей в наявних експертних висновках, під час апеляційного перегляду ухвалою Житомирського апеляційного суду від 31.10.2018 у справі призначено судово-почеркознавчу експертизу для встановлення обставини чи підписував ОСОБА_1 договір поруки, проведення якої доручено експертам Житомирському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України (а.с. 16-17 том 3).
Для проведення експертизи судовим експертам надано крім матеріалів цієї цивільної справи, вільні та експериментальні зразки підписів ОСОБА_1 та оригінал договору поруки №17/32 від 18.02.2014, оригінал додатку (а.с. 224-225 том 2).
Згідно Висновку експерта №1/3-379 від 27.12.2018 встановлено, що досліджувані підписи від імені ОСОБА_1 , які розміщені на бланкових рядках в графах «Поручитель» у договорі поруки №17/32 від 18.02.2014, додатку 1 до цього договору та на зворотному боці його останнього аркушу, виконані ОСОБА_1 (а.с. 22-30 том 3).
В подальшому, посилаючись на пояснення свідка ОСОБА_2 та результати вищезазначеної експертизи, ОСОБА_1 висловив сумніви щодо її достовірності та заявив клопотання про призначення повторної судової почеркознавчої експертизи, яке апеляційним судом задоволено.
Згідно висновку експертів Вінницького відділення Київського Науково-дослідного інституту судових експертиз від 11.11.2019 № 4316/4317/19-21 за результатами проведення судово-технічної та почеркознавчої експертизи встановлено, що в оспорюваному договорі поруки та додатку 1 до нього підписи виконані рукописним способом з попередньої технічної підготовки, що згідно роз`яснень групи експертів є підробкою підпису шляхом копіювання якогось справжнього підпису будь-яким із способів (а.с. 64-70 том 4). 
Не погоджуючись із результатами вказаної експертизи, ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Луганського обласного управління «АТ «Ощадбанк, заявило клопотання про проведення комісійної комплексної повторної судово-технічної експертизи документів та почеркознавчої експертизи підпису ОСОБА_1 , зазначивши, що фактично при проведенні експертизи експертами Вінницькою відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз були допущені помилки при проведенні експертизи та оформленні її результатів, порушено норми як матеріального права, що безпосередньо регулюють процедуру проведення експертизи, так і процесуального законодавства, а у висновку експертів не зазначено жодних посилань на спростування доводів попередніх експертів, не вказуються причини розбіжностей з висновками попередніх експертиз, хоча ці розбіжності є явними.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 11.12.2019 вказане клопотання задоволено, а проведення комісійної комплексної повторної експертизи документів та почеркознавчої експертизи підпису ОСОБА_1 доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз у м. Києві.
Згідно Висновку експертів за результатами проведення комісійної комплексної додаткової судово-технічної експертизи документів та судової почеркознавчої експертизи № 34752–34754/19-32 від 27.01.2021, групою експертів встановлено, що підписи від імені ОСОБА_1 , які містяться в договорі поруки № 17/32 від 18.02.2014, що укладений між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», ПАТ «Агро-Восток» та ОСОБА_1 в графі поручитель на кожному аркуші договору , в статті 13 договору та додатку №1 до Договору в графі «підписи сторін», а саме поручителя навпроти прізвища ОСОБА_1 та на зворотному боці останнього аркушу в графі «Поручитель» (на бирці), виконано рукописним способом (кульковою ручкою) без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів ОСОБА_1 (а.с. 134-140 том 4).
Колегія суддів зазначає, що при проведенні експертизи групою експертів були досліджені оригінали договору поруки №17/32 від 18.02.2014 та додатку 1 до нього; вільні зразки підпису ОСОБА_1 , які містяться у документах, що були надані обома сторонами; умовно вільні зразки підписів, які містяться у документах, що були подані ОСОБА_1 до Народицького районного суду Житомирської області та до Житомирського апеляційного суду; експериментальні, що відібрані судом на 10-ти аркушах.
Також експертами надано грунтовний аналіз досліджених підписів та пояснення розбіжностей підписів варіаційністю підписного почерку ОСОБА_1 .
Отже, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що найбільш повно та всебічно обставини того, чи підписував  ОСОБА_1  договір поруки №17/32 від 18.02.2014, встановлені  у Висновку експертів за результатами проведення комісійної комплексної додаткової судово-технічної експертизи документів та судової почеркознавчої експертизи № 34752–34754/19-32 від 27.01.2021 (а.с. 134-140 том 4), де групою експертів надано повний аналіз варіативності підпису ОСОБА_1 у різних видах документів, які надані обома сторонами, відібрані судом та експертизу здійснено по матеріалах оригіналів оскаржуваного договору поруки та додатку 1 до нього.
Натомість попередні висновки експертів є суперечливими, складені на підставі неналежних доказів у вигляді електрографічних зображень документів (перша судова експертиза), на підставі документів, наданих лише позивачем за первісним позовом та не призначена судом (друга експертиза), висновки експертів є неповними та недостатньо грунтовними (третя та четверта експертизи).
Отже, беручи до уваги Висновок експертизи № 34752–34754/19-32 від 27.01.2021 та, встановивши, що підписи у Договорі поруки № 17/32, що укладений між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», ПАТ «Агро-Восток» та громадянином ОСОБА_1 від 18.02.2014 вчинені саме ОСОБА_1 , колегія суддів вважає доводи зустрічної позовної заяви необгрунтованими та відмовляє у задоволенні позовних вимог.
Окрім того колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 вказано, що: «визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».
У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц зроблено висновок: «що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».
Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.
Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є ефективним способом захисту прав та інтересів, установленим законом (постанови Верховного Суду  від 27 січня 2021 року (справа № 387/356/17), від 15 квітня 2021 року (справа №405/223/17).
Отже, пред`являючи вимоги за зустрічним позовом при визнання договору поруки недійсним з підстав його неукладення, позивач обрав неефективний (неналежний) спосіб захисту, а тому його вимоги задоволенню не підлягають. 
Доводи ОСОБА_1 , що копії оскаржуваних договорів різняться між собою печатками та підписами уповноважених осіб, не заслуговують на увагу, оскільки зміст копій договорів є ідентичними та відповідають оригіналам. До того ж факт укладення договору поруки та додатку 1 до нього і їх зміст підтверджуються самими оригіналами, що міститься в матеріалах справи у відповідному конверті (а.с.224 т.4). 
Доводи позивача за зустрічним позовом про те, що він перебував на непідконтрольній території, а також перебував на стаціонарному лікуванні в момент підписання оспорюваних договорів не можуть бути враховані, оскільки беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 підписував спірні договори, а відтак висловив своє волевиявлення на забезпечення виконання договору кредитної лінії №17 від 11 березня 2011 року та додаткових договорів, укладених між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії-Луганського обласного управління AT «Ощадбанк» та Приватним науково-виробничим сільськогосподарським підприємством «Агро-Восток».

Щодо вимог за первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи – Приватного науково-виробничого сільськогосподарського підприємства «Агро-Восток» про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 11 березня 2011 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії-Луганського обласного управління AT «Ощадбанк» та Приватним науково-виробничим сільськогосподарським підприємством «Агро-Восток» в особі директора Андрєєва Ю.М. було укладено договір кредитної лінії №17 зі змінами та доповненнями , внесеними додатковим договором №1 від 29.07.2011, додатковим договором №2 від 20.12.2011 року, додатковим договором №3 від 10.09.2012 року, додатковим договором №4 від 18.02.2014.
У пункті 2.3 кредитного договору сторони погодили суму максимального ліміту кредитування і визначили його в розмірі 3 510 000,00 грн.
Згідно з пп. 2.3.2 пункту 2.3 кредитного договору сторони погодили збільшення/зменшення діючого ліміту кредитування в строки згідно з таким графіком: до 30.09.2013 (включно) 3 510 000 грн, з 01.10.2013 по 31.10.2013 (включно) 3 160 000 грн, з 01.11.2013 по 30.11.2013 (включно) 2 810 000, 00 грн, з 01.12.2013 по 31.12.2013 (включно) 2 460 000 грн, з 01.01.2014 по 28.02.2014 включно) 1 230 000 грн.(а.с.12-17 т.1).
З метою дотримання діючого ліміту кредитування згідно з умовами цього договору позичальник зобов`язаний не пізніше останнього банківського дня періоду, в якому закінчується строк користування кредитом у межах встановленого в звітному періоді діючого ліміту кредитування, здійснити погашення частини кредитних коштів у сумі, що буде необхідною для дотримання діючого ліміту кредитування на наступний період.
У разі якщо діючий ліміт кредитування буде вичерпано, позичальник має право отримати наступний транш у межах діючого ліміту кредитування лише за умови погашення попередньої заборгованості за договором.
Відповідно до пп.2.3.3 пункту 2.3 кредитного договору позичальник зобов`язується здійснити погашення кожного траншу не пізніше ніж на 365 календарний день з моменту його отримання незалежно від діючого ліміту кредитування.
Кредит надається траншами з позичкового рахунку в безготівковому порядку на поповнення обігових коштів (пункт 2.4 кредитного договору).
Згідно з пунктом 2.7 кредитного договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в порядку та розмірах, визначених цим договором. Проценти нараховуються банком фіксованою процентною ставкою. При нарахуванні та сплаті процентів за користування кредитом сторони повинні керуватись наступним: проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі процентної ставки у розмірі 22 процентів річних, яка може бути встановлена в іншому розмірі в порядку, визначеному цим договором (пп. 2.7.1 пункту 2.7 кредитного договору); проценти нараховуються методом факт/факт на фактичну суму заборгованості позичальника за кредитом та за термін фактичного користування ним, починаючи з першого дня видачі кредиту включно, та до повного погашення заборгованості за цим договором. При нарахуванні процентів день видачі кредиту приймається до розрахунку як 1 повний день користування кредитом, а день повернення кредиту (його) до розрахунку процентів не включається (пп. 2.7.2 пункту 2.7 кредитного договору); нараховані за період з першого дня видачі кредиту або з першого числа звітного місяця по останнє число звітного місяця або по останній день повернення позичальником кредиту (або його частини) проценти (з урахуванням положень п. 2.7.4 цього договору) повинні бути сплачені позичальником не пізніше п`ятого числа місяця наступного за звітним, а в разі дострокового погашення кредиту - одночасно з погашенням кредиту. Перший раз позичальник сплачує проценти не пізніше 05.06.2014 (пп. 2.7.3 пункту 2.7 кредитного договору).
Відповідно до пункту 2.10 кредитного договору за надання банківських послуг позичальник сплачує банку комісійні винагороди.
У відповідності до пп. 3.1.1 пункту 3.1 кредитного договору банк відкриває рахунок (рахунки) для обліку заборгованості позичальника за кредитом відповідно до правил, що діють у банку та законодавства, надає кредит в безготівковій формі.
Виконання позичальником зобов`язання за цим договором (у тому числі і додатковими договорами до нього) забезпечується іпотекою та порукою ОСОБА_1 (п.4).
Згідно Додаткового договору № 4 від 18.02.2014 р. про реструктуризацію до договору кредитної лінії № 17 від 11.03.2011 сторони погодили, що кредит надається у вигляді невідновлюваної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 10 вересня 2014 року. Сума максимального ліміту кредитування встановлено в розмірі 2 459 900,00 грн.(а.с.22 т.1)
В забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором, 18 лютого 2014 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії-Луганського обласного управління AT «Ощадбанк» (кредитор), Приватним науково-виробничим сільськогосподарським підприємством «Агро-Восток» в особі Козлова О.С., та ОСОБА_1 (поручитель) було укладено договір поруки № 17/32, за умовами якого ОСОБА_1 – Поручитель, поручається перед кредитором боржника ПНВСГП «Агро-Восток», за виконання ним свого обов`язку за договором кредитної лінії №17 від 11.03.2011, а також усі додаткові договори, угоди, додатки зміни та доповнення до нього, в тому числі щодо суми зобов`язань, строків їх виконання, розміру процентів, комісій та інших умов, які є чинними на момент укладання цього договору або можуть бути укладені після його укладання. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. 
Згідно п. 2.1. та п. 2.2. Договору поруки Поручитель безумовно, безвідклично та безоплатно зобов`язується перед Кредитором відповідати солідарно з Боржником за виконання в повному обсязі Зобов`язання, у тому числі того, що виникне у майбутньому відповідно до умов Кредитного договору. Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов`язання у тому ж обсязі, що і Боржник, в порядку та строки, визначені Кредитним договором (а.с.23-31, 123-131 т.1).
У пункті 2.2 договору сторони передбачили, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язання у тому ж обсязі, що і боржник, в порядку та строки, визначені кредитним договором, у тому числі, але не виключно у разі: часткового невиконання боржником зобов`язання, зокрема, щодо сплати процентів та/або погашення частини кредиту та/або щодо сплати комісійних винагород в строки, визначені кредитним договором, в тому числі графіком погашення кредиту (за наявності) (пп. 2.2.1 п. 2.2 договору); невиконання боржником зобов`язання щодо погашення кредиту при закінченні строку користування ним (пп. 2.2.2 п. 2.2. договору); виникнення підстав для дострокового повного/часткового погашення зобов`язання за вимогою кредитора (пп. 2.2.3 п. 2.2 договору).
Відповідно до пункту 2.6 договору поручитель погоджується та зобов`язується солідарно відповідати за виконання зобов`язання правонаступника (спадкоємцями) боржника чи будь-якою іншою особою, на яку буде переведено борг за кредитним договором та/або яка буде визначена боржником за зобов`язаннями відповідно до законодавства.
Згідно з пп. 3.2.1 п. 3.2 договору поручитель зобов`язується самостійно контролювати дотримання та своєчасне виконання боржником зобов`язання перед кредитором.
Поручитель зобов`язується здійснити виконання порушеного зобов`язання протягом 10 календарних днів з дати одержання Вимоги від кредитора та в обсязі, зазначеному у вимозі (п.3.2.6. договору поруки).
Цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і скріплення печатками сторін (за наявності) та діє протягом 30 років з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін (пп.10.1.1 п.10.1 договору).
У пп.10.1.2 п.10.1 договору сторони передбачили, що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладенням та виконанням цього договору (у тому числі щодо всіх грошових зобов`язань поручителя - повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), застосовується строк позовної давності тривалістю у 30 років.
Судом встановлено, що Банк свої зобов`язання за кредитним договором кредитної лінії в частині надання грошових коштів виконав, що підтверджується банківськими виписками.
Водночас, ПНВСГП «Агро-Восток» порушувало умови кредитного договору в частині строків повернення кредиту - в частині своєчасної сплати основної суми кредиту та процентів за користування кредитом, у зв`язку із чим на адресу боржника ПНВСГП «Агро-Восток» та поручителя ОСОБА_1 було направлено Вимоги № 46-02/339 від 14.12.2015 та № 46-02/340 відповідно про повернення Кредиту за Договором кредитної лінії № 17 від 11.03.2011 рекомендованим листом із повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 38-39 т.1).
На порушення положень п. 3.2.6. договору поруки поручитель не здійснив виконання порушеного зобов`язання протягом 10 календарних днів з дати одержання Вимоги від кредитора та в обсязі, зазначеному у Вимозі. 
Рішенням Господарського суду Київської області від 23 червня 2016 року (а.с.40-43, т.1) у справі №913/407/16 з ПНВСГП «Агро-Восток» на користь ПАТ «Державний ощадний банк Україна» в особі філії-Луганського обласного управління AT «Ощадбанк» стягнуто 2 459 900 грн. боргу по кредиту, 934 005, 96 грн. відсотків по кредиту, 128 710, 50 грн. 3% річних по простроченому основному боргу, 26 419 гривень 40 копійок 3% річних по прострочених відсотках, 1 522 864, 82 грн. інфляційних втрат за прострочення сплати кредиту, 206 888, 39 грн. інфляційних втрат за прострочення сплати відсотків за кредитом (а.с. 44 том 1).
12 липня 2016 року Господарським судом Київської області винесено наказ про примусове виконання зазначеного рішення у справі № 913/407/16.
Звертаючись до суду із вказаним позовом ПАТ «Державний ощадний банк Україна» в особі філії-Луганського обласного управління AT «Ощадбанк» зазначав, що позичальником та поручителем заборгованість за Договором кредитної лінії № 17 від 11.03.2011 не погашено, яка станом на 24.11.2016 складала 5 758 751,09 грн. (п`ять мільйонів сімсот п`ятдесят вісім тисяч сімсот п`ятдесят одна гривня 09 копійок), у тому числі: 
-борг по кредиту прострочений з 01.08.2014 по 23.11.2016 в розмірі 2 459 900, 00 грн.; 
-сума несплачених прострочених відсотків по кредиту з 07.07.2014 по 23.11.2016 в розмірі 1 149 818, 50 грн.;
-сума 3% річних по простроченому основному боргу з 01.08.2014 по 23.11.2016 в розмірі 163 028. 89 грн.;
- сума 3% річних по прострочених відсотках з 07.07.2014 по 23.11.2016 в розмірі 40 492, 43 грн.; 
-сума втрат по простроченому основному боргу з 01.09.2014 по 31.10.2016 в розмірі 1 687 292, 15 грн.; 
-сума втрат по прострочених відсотках з 01.08.2014 по 31.10.2016 в розмірі 258 219, 12 грн.

Предметом позову у справі є вимога про стягнення з поручителя на користь позивача заборгованості за кредитним договором.
Згідно із ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (ч.1 ст. 546 ЦК України).
               Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
           Відповідно до ч.1 та 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
       Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до положень ч.1 ст. 1048 ЦК України  позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 (справі № 910/1238/17).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним, як і нарахування інфляційних втрат на ці проценти та 3 % річних.
З матеріалів справи вбачається, що строк дії кредитного договору встановлено до 10 вересня 2014 року, оскільки сторони погодили остаточний термін повернення кредиту не пізніше 10 вересня 2014 року. 
Отже після закінчення строку дії кредитного договору Банк для захисту своїх прав мав застосувати положення ч.2 ст. 625 ЦК України, а не продовжувати нараховувати проценти, визначені умовами договору та нараховувати на ці проценти 3 % річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом та інфляційні втрати за прострочення процентів за користування кредитом.
Таким чином обгрунтованими є вимоги банку про стягнення з поручителя 2 459 900 грн - борг по кредиту прострочений з 01 серпня 2014 року по 23 листопада 2016 року; 
163 028, 89 грн - 3% річних по простроченому основному боргу з 01 серпня 2014 року по 23 листопада 2016 року; 
1 687 292, 15 грн – інфляційних втрат по простроченому основному боргу з 01 вересня 2014 року по 31 жовтня 2016 року.
В решті вимоги є безпідставними.
При цьому, вирішуючи спір колегія суддів звертає увагу на те, що позивач просить стягнути 3% річних по простроченому основному боргу та інфляційні втрати по простроченому основному боргу не з 11 вересня 2014 року (строк кредиту закінчився 10.09.2014), а з 01.08.2014 та 01.09.2014 відповідно. Проте, зважаючи на те, що відповідач не надав свого контррозрахунку заборгованості по кредиту, період невідповідності нарахування є дуже незначним, а проведений розрахунок, навпаки, більш сприятливий для відповідача, тому апеляційний суд вважає за можливе взяти до уваги розрахунок банку та захистити відповідача як більш слабшу сторону у цих правовідносинах.
Колегія суддів також вважає, що невідповідність періоду стягнутих сум, про що зазначено вище, не вплине також на права банку, оскільки зазначений період є дуже незначним. До того ж банк мав можливість заявити вимоги про стягнення 3 % річних і інфляційних втрат після закінчення строку кредитування – 10 вересня 2014 року, проте не використав таке право. 
З огляду на наведене рішення суду першої інстанції підлягає частковому задоволенню з підстав, наведених вище.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки вимоги позивача за первісним позовом задоволено на 74,85%, то з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 64 656,38 грн. за подання позовної заяви (86381,27х74,85%) та 96 984,57грн – за подання апеляційної скарги (129 571,91х74,85%).
Суд також стягує з ОСОБА_1 на користь банку 12 560грн понесених витрат за проведення комісійної комплексної додаткової судово-технічної експертизи документів та судової почеркознавчої експертизи № 34752–34754/19-32 від 27.01.2021, яка врахована апеляційним судом при постановленні судового рішення за зустрічним позовом.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України   підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає скасуванню із постановленням нового судового рішення.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії-Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» задовольнити частково.
Рішення Народицького районного суду Житомирської області від 24 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до  ОСОБА_1 , за участю третьої особи – Приватного науково-виробничого сільськогосподарського підприємства «Агро-Восток» про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії-Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість до Договором кредитної лінії №17 від 11 березня 2011 року станом на 24 листопада 2016 року в розмірі 4 310 221, 04 грн, з яких: 
2 459 900 грн - борг по кредиту прострочений з 01 серпня 2014 року по 23 листопада 2016 року; 
163 028, 89 грн - 3% річних по простроченому основному боргу з 01 серпня 2014 року по 23 листопада 2016 року; 
1 687 292, 15 грн – інфляційних втрат по простроченому основному боргу з 01 вересня 2014 року по 31 жовтня 2016 року, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 64 656, 38 грн за подання позовної заяви та 96 984, 57 грн - за подання апеляційної скарги та витрати на проведення судової експертизи у розмірі 12 560грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», за участю третьої особи – Приватного науково-виробничого сільськогосподарського підприємства «Агро-Восток» про визнання договору поруки недійсним відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 24.05.2021.

Головуючий Судді