-

Постанова
Іменем України
 
27 квітня 2021 року 
м. Київ

справа № 414/2234/17
провадження № 61-12318св20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи - державний виконавець Голубівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Удовенко Наталія Миколаївна, ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кремінського районного суду Луганської області від 20 січня 2020 року у складі судді Акулова Є. М. та постанову Луганського апеляційного суду від 25 березня 2020 року у складі колегії суддів: Дронської І. О., Карташова О. Ю., Яреська А. В.
ВСТАНОВИВ:
Історія справи 
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась із скаргою на дії державного виконавця Голубівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Удовенко Н. М. 
Скарга мотивована тим, що повідомленням від 03 грудня 2019 року № 1982/17.13-77, яке вона отримала поштою 10 грудня 2019 року, державний виконавець Голубівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Удовенко Н. М. повернула їй без виконання рішення Кремінського районного суду Луганської області від 30 листопада 2017 року, яким частково відновлено повністю втрачене судове провадження в цивільній справі № 2-21/2011 про затвердження мирової угоди між нею та боржником, з тих підстав, що рішення не відповідає вимогам частин 1 та 2 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, рішення не підлягає примусовому виконанню.
Просила:
визнати дії головного державного виконавця Голубівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Удовенко Н. М. щодо повернення їй рішення Кремінського районного суду Луганської області від 30 листопада 2017 року без прийняття до виконання, оскільки не відповідає частині першій та частині другій статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», протиправними;
зобов`язати головного державного виконавця Голубівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Удовенко Н. М. винести постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення Кремінського районного суду Луганської області від 30 листопада 2017 року, яким частково відновлено втрачене судове провадження в цивільній справі № 2-21/2011 в частині повного тексту ухвали Кіровського міського суду Луганської області від 11 лютого 2011 року по справі № 2-21/2011 про затвердження мирової угоди між нею та боржником.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Ухвалою Кремінського районного суду Луганської області від 20 січня 2020 року у задоволенні скарги відмовлено за необґрунтованістю.
Вирішено питання щодо судового збору.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що повернення виконавцем пред`явленого скаржником до виконання судового рішення Кремінського районного суду від 30 листопада 2017 року, яким частково відновлено втрачене судове провадження, а саме, повний текст ухвали від 11 лютого 2011 року, постановленої Кіровським міським судом Луганської області, які не мають обов`язкових реквізитів виконавчого документа, є законним та обґрунтованим, вчиненим в межах повноважень та у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження». Оскаржені заявником дії державного виконавця вчинені останнім відповідно до вимог закону, в межах його повноважень та в спосіб, передбачений законом та інструкцією, тому скарга не підлягає задоволенню.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Луганського апеляційного суду від 25 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Ухвалу Кремінського районного суду Луганської області від 20 січня 2020 року змінено, викладено мотивувальну частину ухвали в редакції цієї постанови.
В іншій частині щодо відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Голубівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Удовенко Н. М. та стягненні з ОСОБА_1 судових витрат на користь держави залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції, як і ОСОБА_1 належним чином не з`ясували підстави повернення головним державним виконавцем Голубівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Удовенко Н. М. без виконання рішення Кремінського районного суду Луганської області від 30 листопада 2017 року. ОСОБА_1 не прийняла до уваги мотивацію такого рішення, викладену головним державним виконавцем Удовенко Н. М., відповідно до якої остання мотивує своє рішення тим, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.Без наявності виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, виконання такого рішення не має підстав. Отже висновок державного виконавця про те, що надане ОСОБА_1 на примусове виконання рішення Кремінського районного суду Луганської області від 30 листопада 2017 року не підлягає примусовому виконанню на підставі частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», є законним.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У серпні 2020 року ОСОБА_1  подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яку уточнила у грудні 2020 року, та просила скасувати ухвалу Кремінського районного суду Луганської області від 20 січня 2020 року та постанову Луганського апеляційного суду від 25 березня 2020 року та прийняти нову постанову про задоволення скарги. 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди не прийняли до уваги положення частин першої та другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», якими передбачено, що виконавець зобов`язаний вжити передбачені цим Законом заходи щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Тому відсутність у виконавчому документі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем документів без прийняття до виконання.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 грудня 2018 року у справі № 469/1357/16-ц (провадження № 61-32698св18). 
Крім того, щодо стягнення судових витрат на користь держави, суди проігнорували мотиви суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_1 384,20 грн судових витрат на користь держави, оскільки в силу статті 452 ЦПК України, судові витрати покладаються на заявника у разі, якщо було постановлене рішення про відмову у задоволенні його скарги. Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» не передбачено сплати судового збору за подання скарги на дії державного виконавця, а витрати, пов`язані з розглядом справи державний виконавець не поніс, а тому не зрозуміло за що саме суд першої інстанції стягнув судовий збір на користь держави. 
Аргументи учасників справи
У лютому 2021 року в. о. начальника Голубівського МВ ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кузьміна М. подала відзив на касаційну скаргу, в якому просить у задоволенні касаційної скарги відмовити.
Відзив мотивований тим, що твердження щодо протиправності дій головного державного виконавця Голубівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання рішення Кремінського районного суду Луганської області є безпідставним та не відповідає дійсності, оскільки державним виконавцем на законних підставах винесено повідомлення. Судове рішення разом з ухвалою Кремінського районного суду не можливо зареєструвати в Автоматизованій системі виконавчих проваджень. Ухвала є окремим виконавчим документом та має відповідати вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а не разом з рішенням Кремінського районного суду Луганської області. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2021 року поновлено строк на касаційне провадження, відкрито касаційне провадження у справі № 414/2234/17 та витребувано справу з суду першої інстанції. 
У лютому 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 01 квітня 2021 року справа призначена до розгляду. 
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 18 січня 2021 року зазначено, що касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження, оскільки касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України (порушення норм процесуального права).
Фактичні обставини
Суди встановили, що рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 30 листопада 2017 року частково відновлено повністю втрачене судове провадження в цивільній справі № 2-21/2011 саме в частині повного тексту ухвали Кіровського міського суду Луганської області від 11 лютого 2011 року у справі № 2-21/2011 про затвердження мирової угоди між  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 
ОСОБА_1 для виконання до Голубівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області направлено рішення Кремінського районного суду Луганської області від 30 листопада 2017 року, яким частково відновлено повністю втрачене судове провадження в цивільній справі № 2-21/2011 про затвердження мирової угоди між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із сумою боргу останньої 35 175 грн, зі встановленням графіку платежів та остаточного строку виконання зобов`язання до квітня 2017 року.
Із рішення Кремінського районного суду Луганської області від 30 листопада 2017 року вбачається, що втрачене провадження відновлене частково, а саме в частині відтворення змісту ухвали про затвердження мирової угоди сторін від 11 лютого 2011 року, ухваленої Кіровським міським судом Луганської області.
В ухвалі Кіровського міського суду Луганської області від 11 лютого 2011 року, а саме її повному тексті, який відновив суд, не зазначено реквізити сторін стягувача та боржника, їх ідентифікаційних номерів, даних паспортів, дати народження, місць проживання, як обов`язкових реквізитів виконавчого документа, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, такі як його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника тощо.
Повідомленням від 03 грудня 2019 року № 1982/17.13-77, яке ОСОБА_1 отримала поштою 10 грудня 2019 року, головним державним виконавцем Голубівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Удовенко Н. М. повернуто без виконання рішення Кремінського районного суду Луганської області від 30 листопада 2017 року, яким частково відновлено повністю втрачене судове провадження в цивільній справі № 2-21/2011 про затвердження мирової угоди.
Позиція Верховного Суду
Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.
Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що повернення виконавцем пред`явленого скаржником до виконання судового рішення Кремінського районного суду від 30 листопада 2017 року, яким частково відновлено втрачене судове провадження, а саме, повний текст ухвали від 11 лютого 2011 року, постановленої Кіровським міським судом Луганської області, які не мають обов`язкових реквізитів виконавчого документа, є законним та обґрунтованим, вчиненим в межах повноважень та у спосіб, передбачений Законом. Оскаржувані заявником дії державного виконавця вчинені останнім відповідно до закону, в межах його повноважень та в спосіб, передбачений Законом та Інструкцією, тому скарга не підлягає задоволенню.
Суд апеляційної інстанції виходив з того, що висновок державного виконавця є законним, оскільки надане ОСОБА_1 на примусове виконання рішення Кремінського районного суду Луганської області від 30 листопада 2017 року не підлягає примусовому виконанню на підставі частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження».
Однак, колегія суддів не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій  виходячи з наступного.
Згідно статті 372 ЦПК України (в редакції, яка була чинна на момент ухвалення судового рішення) мирова  угода,  укладена  між   сторонами,   або   відмова стягувача  від  примусового  виконання в процесі виконання рішення подається  в  письмовій  формі  державному  виконавцеві,  який  не пізніше  триденного  строку передає її до суду за місцем виконання рішення для визнання. 
Суд має право перевірити і не визнати мирову угоду або  не прийняти  відмови  стягувача  від  примусового виконання,  якщо це суперечить закону або порушує права чи свободи інших осіб. 
За результатами розгляду мирової  угоди  або  відмови  від примусового   виконання   суд  постановляє  ухвалу  відповідно  до положень цього Кодексу.
Виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень (стаття 208 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року).
Отже, ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом, і як виконавчий документ повинна містити у своїй резолютивній частині не лише вказівку про визнання мирової угоди, а й інші передбачені законодавством ознаки та відомості, зокрема, щодо умов, розміру і строків виконання зобов`язань сторін тощо.
У той же час у своїй постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-274цс15 Верховний Суд України зазначав, що на момент постановлення ухвали суду про визнання мирової угоди (24 лютого 2010 року) мирова угода згідно Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV не відносилась до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.
Відповідно до пункту 5 статті  3 Закону  (в редакції від 21 квітня 1999 року) було передбачено, що мирові угоди, які затверджені судом, відносяться до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.
Однак Законом України від 18 листопада 2003 року № 1255 «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» положення пункту 5 статті 3 Закону виключено.
Отже, на момент постановлення ухвали суду про визнання мирової угоди (11 лютого 2011 року) зазначена  мирова угода не відносилась до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.
У постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-274цс15 зазначено, що «у разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися  до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні  указаного позову».
Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заявлених вимогі, але помилились щодо мотивів такої відмови.
Колегія суддів приймає доводи касаційної скарги щодо безпідставного стягнення судового збору з ОСОБА_1 .
Провадження з виконання судових рішень є завершальною і невід`ємною частиною (стадією) судового провадження по конкретній справі, в якій провадження за скаргою не відкривається, а за подання позовної заяви сплачено відповідний судовий збір, ані у розділі VII ЦПК, ані в Законі України «Про судовий збір» (частина перша статті 3) не передбачено необхідність сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то за подання скарги судовий збір не сплачується.
У статті 4 Закону України «Про судовий збір» не визначено розмір ставки судового збору за подання скарги на дії державного виконавця.
Таким чином за подання до суду першої інстанції скарги на дії державного виконавця судовий збір не справляється.
Відповідно до статті 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.
Під час розгляду справи судами не встановлено розмір понесених судових витрат, отже підстави для їх стягнення з ОСОБА_1   відсутні. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку про те, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржені судові рішення скасувати в частині стягнення судових витрат, в іншій частині змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови, 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Кремінського районного суду Луганської області від 20 січня 2020 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року в частині стягнення судових витрат у розмірі 384,20 грн скасувати. 
Ухвалу Кремінського районного суду Луганської області від 20 січня 2020 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року в іншій частині змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                    В. І. Крат 
 
Судді:                                                                             Н. О. Антоненко 
 
                                                                                       І. О. Дундар
 
Є. В. Краснощоков
 
                                                                                       М. Ю. Тітов