КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
15 квітня 2021 року 
м. Київ
справа № 752/22916/19
провадження №22-ц/824/4489/2021
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Болотова Є.В., Музичко С.Г.,	
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» - Жидченко Катерини Петрівни на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 листопада 2020 року /суддя Чередніченко Н.П./
у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
Представник позивача ТОВ «Теплопостачсервіс» звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просив суд стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за централізоване опалення  у розмірі 23 390,26 грн., 3% річних - 1123,12 грн., інфляційні витрати - 2176,46 грн.; а також заборгованість за постачання гарячої води  - 14368,14 грн., 3 % річних - 979,70 грн., інфляційні витрати - 2070,06 грн., а також понесені судові витрати у розмірі 1921,00 грн.
Рішенням  Голосіївського районного суду міста Києва від 25 листопада 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено./т. 2 а.с. 37-42/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ТОВ «Теплопостачсервіс» - Жидченко К.П. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що сплачені відповідачем суми враховані в довідці від 11.10.2019 р., в рядку сплати за січень 2017 р. та січень 2019 р., тобто, наданий позивачем розрахунок є вірним. Вказувала, що суд першої інстанції не надав правової оцінки визнанню відповідачем боргу у сумі 16 203, 65 грн за централізоване опалення.
ОСОБА_1 звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її доводів. Вказував, що договір між ним та позивачем не укладався. Водночас, між сторонами проводились звірки розрахунків, опломбування лічильників та зняття показників, однак, позивач систематично нараховував платежі, які значно перевищують вартість та об`єми наданих послуг. Наголошував на неправильності розрахунків заборгованості, визнанні заборгованості у сумі 16 203, 56 грн, яка була сплачена у повному обсязі в лютому 2021 р. На момент подачі позову заборгованість з грудня 2016 р. по серпень 2019 р. була відсутня. Так, за послуги гарячого водопостачання за листопад 2016 р. було сплачено 10.01.2017 р. 4854, 18 грн., 28.12.2018 р. 5000, 70 грн, однак, коригування показників проведено не було. Окрім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції відбувся контрольний злом показників лічильників обліку гарячої води від 03.06.2020 р., чим відповідач підтвердив безпідставність нарахувань та відсутність заборгованості. В частині послуг централізованого опалення, вказував, що довідка про заборгованість №2870 від 11.10.2019 р. відображає помісячні нарахування за опалення без розподілу на складові. Наголошував, що плата за опалення місць загального користування завищена, детального розрахунку позивачем не надано.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню, з прийняттям рішення про часткове задоволення позову, на підставі наступного.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .
ТОВ «Теплопостачсервіс» з 01.07.2014 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, який надає ці послуги та нараховує плану за них, згідно затверджених тарифів.
Між сторонами 17.12.2016 року було укладено договір про надання послуг із централізованого опалення та постачання гарячої води.
Позивач вказує, що відповідач отримує послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, однак, умови договору своєчасно та в повному обсязі не виконує, внаслідок чого наявна заборгованість за централізоване опалення  у розмірі 23 390, 26 грн., з якої підлягає також стягненню 3% річних - 1 123,12 грн., інфляційні витрати - 2 176,46 грн.; а також заборгованість за постачання гарячої води  - 14 368,14 грн., 3 % річних - 979,70 грн., інфляційні витрати - 2070,06 грн.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався нормами 
ст. 12 ЦПК України якою передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.
Позивачем в обґрунтування розміру позову надано суду довідку від 11.10.2019 року про нарахування та сплату коштів за централізоване опалення та гаряче водопостачання за період із 01.05.2016 р. по 31.08.2019 р., відповідно до якої позивач вказує на те, що у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, яка складається із: заборгованості з постачання гарячої води в сумі 14368,14 грн., та заборгованості за централізоване опалення в розмірі 23390,26 грн., на які позивачем нараховано 3 % річних та інфляційні втрати.
 
Однак, в ході розгляду справи стороною відповідача були надані копії квитанцій, які свідчать про часткову сплату відповідачем коштів за послуги. Ці платежі в довідці-розрахунку відсутні.
Так, 11.01.2017 року відповідачем було сплачено на користь позивача за гарячу воду та опалення суму в розмірі 4854,18 грн., що підтверджується копією квитанції (а.с.86), однак, вказаний платіж в довідці-розрахунку відсутній.
Крім того відсутній в довідці-розрахунку і платіж в сумі 5000,70 грн., здійснений відповідачем 28.12.2018 року (а.с.178).
Відповідач 28.12.2018 року та 25.01.2019 року направляв до позивача заяви про перерахунок боргу,  у зв`язку із оплатою коштів за надані послуги, однак, доказів проведення перерахунку та/або надання відповідай на вказані заяви, матеріали справи не містять.
З огляду на те, що надані стороною позивача розрахунки сум заборгованості відповідача не містять сум, які були сплачені відповідачем, що підтверджено, останнім, відповідними копіями квитанцій, а тому зазначений доказ, як такий, що поза розумним сумнівом підтверджує розмір заборгованості відповідача перед позивачем, - судом першої інстанції до уваги не прийнятий.
Уточненого розрахунку, в якому були б враховані всі здійснені відповідачем оплати, а також інших належних та допустимих доказів на підтвердження розміру заборгованості відповідача, стороною позивача в ході розгляду справи суду надано не було, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягали.
Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.
Відносини між учасниками правовідносин в сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема, в частині надання послуг з центрального опалення врегульовано нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та положеннями Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 № 630.
Згідно із п. 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання, з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалювальної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно з законодавством.
Згідно із п. 30 Правил, споживач зобов`язаний: 1) оплачувати послуги в установлені договором строки; 2) забезпечувати доступ до мережі, арматури, квартирних засобів обліку, розподільчих систем представника виконавця за наявності в нього відповідного посвідчення: для ліквідації аварій - цілодобово; для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічного і профілактичного огляду, зняття контрольних показників квартирних засобів обліку - згідно з умовами договору; 3) дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 4) забезпечувати цілісність квартирних засобів обліку та не втручатися в їх роботу; 5) у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі; 6) виконувати інші обов`язки відповідно до законодавства.
Згідно із п. 5) ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Крім того, згідно зі ст. 322 ЦК України,  власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Між сторонами 17.12.2016 року було укладено договір про надання послуг із централізованого опалення та постачання гарячої води.
З огляду на викладене, відповідач має сплачувати на користь позивача кошти за послуги із централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надаються позивачем.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не врахував, що з заборгованості за централізоване опалення у розмірі 23 390, 26 грн, фактично, відповідачем визнаються 16 203, 65 грн, які були ним спожиті, що підтверджується відзивом на позов /т. 1 а.с. 70/, тому суд першої інстанції не мав правових підстав відмовляти у стягнення вказаної заборгованості з підстав неконкретності даних, вказаних у розрахунках позивача.
Водночас, апеляційний суд вказує на те, що після розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем самостійно сплачено вказану заборгованість, що підтверджується копіями квитанція, долучених до відзиву на апеляційну скаргу, отже, на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції відсутні підстави для стягнення боргу у зв`язку з його добровільною сплатою.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині відмови й стягненні 16 203, 65 грн заборгованості за опалення підлягає скасуванню, вимога залишенню без задоволення з інших правових підстав.
Щодо іншої частини заборгованості за опалення, колегія суддів вказує на те, що показник лічильника №67981477 зафіксовано у виставлених позивачем рахунках, з чим погоджується відповідач, отже залишок заборгованості за опалення місць загального користування становить 7012, 95 грн, які відповідач не визнає.
Колегія суддів доходить висновків щодо правомірності стягнення 6044, 07 грн заборгованості за послуги опалення місць загального користування, з огляду на таке.
Згідно п. 28 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (надалі по тексту «Правила») споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно по методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.
Згідно ч. 2. ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.
До місць загального користування також відносяться підсобні приміщення багатоквартирного житлового будинку, тобто, це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (сходові клітки, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні переходи, колясочні, комори, горища, підвали, шахти та ін.).
Згідно чинного законодавства власники квартир є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних із утримання будинку та прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Внутрішньо будинкові мережі централізованого опалення і гарячого водопостачання належать до інженерного житлового будинку і є його невід`ємною частиною.
Судом першої інстанції витребувано детальні розрахунки, зокрема і щодо виокремлення нарахувань за місця загального користування, заборгованість відповідно до наданого позивачем розрахунку з листопада 2016 р. по квітень 2019 р. становить 6044, 07 грн /т. 2 а.с. 14/, надано також показники загально будинкового лічильника та показники споживання квартир з лічильниками та без, обґрунтованих доводів щодо невірного нарахування, відповідачем не надано.
Водночас, позивачем вказано на заборгованість станом на 30.04.2016 р. у розмірі 1457, 21 грн /т. 2 а.с. 17/ проте, неконкретизовано та не надано розрахунків зазначеної суми,  таким чином, колегія суддів доходить висновку про стягнення 6044, 07 грн.
Розрахунків інфляційних витрат та 3% річних суду апеляційної інстанції не надано, оскільки суд лише перевіряє правильність заявлених розрахунків, а не здійснює власні нарахування, не виходячи за межі апеляційного оскарження, колегія доходить висновку про відмову у стягненні інфляційних витрат та 3% річних.
В частині, що стосується заборгованості за гаряче водопостачання, колегія вказує на те, що між сторонами відбулась звірка показань лічильників, лічильники повірені, внесені суми, на які посилається відповідач - 4 854, 18 грн та 5000, 70 грн. враховані у довідці про заборгованість /т. 1 а.с. 8/, за січень 2017 р та січень 2019 р.
Крім того, було проведено контрольний зйом показників лічильників обліку гарячої води, про що було складено відповідний Акт від 03.06.2020 року, яким було зафіксовано показання лічильників.
Зазначений Акт контрольного зйому показників лічильників обліку гарячої води від 03.06.2020 року разом з Клопотанням про долучення доказів до матеріалів справи від 09.06.2020 року та квитанцією про оплату 324,85 грн. був поданий до суду першої інстанції.
Окрім зазначеного Акта, реальний обсяг спожитої гарячої води, також, підтверджується наявними у матеріалах справи: копією Акту ПрАТ АК «Київводоканал» №799889 від 07.02.2020 року, фотографіями лічильників гарячої води №2071965 та №6935335 станом на 20.12.2018 року та станом на 29.11.2019    року, копією свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №П-12-2019-1001617092012 від 21.09.2020 року щодо лічильника зав. №2071965, копією свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №П-12-2019-1001617092014 від 21.09.2020 року щодо лічильника зав. №6935335.
Таким чином, колегія суддів доходить висновків про безпідставність заявлених вимог в частині стягнення заборгованості за гаряче водопостачання з підстав відсутності заборгованості.
В частині, що стосується заяви відповідача про застосування строку позовної давності, поданої до суду першої інстанції, колегія, перевіривши доводи в цій частині вказує на те, період, за який судом апеляційної інстанції стягується заборгованість за опалення місць загального користування з листопада 2016 р. по квітень 2019 р.
Вперше з вимогами про стягнення заборгованості позивач звернувся 13.02.2019 р. з заявою про видачу судового заказу, отже трьохрічних строк  позовної давності не пропущено.
Щодо інших позовних вимог пропуску строків позовної давності, апеляційний суд дійшов висновків про відмову в задоволенні позову по суті пред`явлених позовних вимог, а тому не вирішує питання пропуску позовної давності.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати.
Із заявлених в суді першої інстанції до стягнення 44 107, 74 грн, сплачено судовий збір 1921 грн, в апеляційній інстанції повинно було бути сплачено 2881, 50 грн, сплачено фактично 3010, 50 грн, вимоги задоволено у розмірі 6044, 07 грн, тобто на 13, 7%.
За розгляд справи в суді першої інстанції підлягає стягненню 263, 17 грн, в апеляційній інстанції 394, 69 грн, поверненню апелянту підлягає надмірно сплачені 129 грн.
Керуючись ст.ст.  376, 381, 382 ЦПК України, суд,  - 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» - Жидченко Катерини Петрівни на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 листопада 2020 року - задовольнити частково. 
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 листопада 2020 року - скасувати.  
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» заборгованість за послуги опалення місць загального користування у розмірі 6044, 07 грн. /шість тисяч сорок чотири гривні сім копійок/.
В іншій частині у задоволенні позову відмовити.
Судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції розподілити наступним чином:
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» 263, 17 грн /двісті шістдесят три гривні сімнадцять копійок/
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:
Повернути товариству з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» 129 грн  /сто двадцять дев`ять гривень/ надмірно сплаченого судового збору.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» 394, 69 грн /триста дев`яносто чотири гривні шістдесят дев`ять копійок/.
Дані учасників: 
позивач ТОВ «Теплопостачсервіс», ЄДРПОУ 35138553, 03189, місто Київ, вул. Ломоносова, 58-А.
відповідач ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 , адреса фактичного проживання АДРЕСА_1 .
Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
 
Головуючий:                                        Судді: