КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                      
   Справа № 355/978/20                                        Головуючий у 1 інстанції: Коваленко К.В. 
   Провадження № 22-ц/824/6425/2021                                    Доповідач: Шебуєва В.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
31 травня 2021 року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:           
судді-доповідача                            Шебуєвої В.А., 
суддів                                Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 12 лютого 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення завдатку,-
 
в с т а н о в и в:
 
В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення завдатку. Зазначає, що між нею та ОСОБА_2 було укладено попередню домовленість про укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, яка належить останній на праві приватної власності. На підтвердження даної угоди за взаємною згодою вона передала ОСОБА_2 суму завдатку в розмірі 15000 грн., про що ОСОБА_2 власноручно написала розписку. Відповідно до вказаної домовленості договір купівлі-продажу повинен був бути укладений до кінця 2018 року, проте відповідач не виконала взятих на себе зобов`язань. З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 суму завдатку у подвійному розмірі в сумі 30 000 грн.
Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 12 лютого 2021 року відмовлено в позові ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що умовами договору завдатку, визначено строк укладення основного договору купівлі-продажу земельної ділянки до кінця 2018 року, тобто до 31 грудня 2018 року. Проте, у встановлені строки основний договір сторонами укладено не було, ОСОБА_2 виготовила правовстановлюючі документи на земельну ділянку вже після закінчення строку укладення основного договору. Передані відповідачці грошові кошти за продаж земельної ділянки виконують забезпечувальну функцію, а тому, сума отриманого відповідачем завдатку підлягала стягненню згідно з ст. 571 ЦК України у подвійному розмірі.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до розписки від 14 травня 2018 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в рахунок завдатку за земельну ділянку розташовану по АДРЕСА_1 в сумі 15 000,00 грн. та зобов`язалася продати вказану земельну ділянку до кінця 2018 року за 50 000,00 грн. (а.с. 7). 
Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 суми завдатку у подвійному розмірі в сумі 30 000 грн.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами не заперечується факт досягнення домовленості про продаж земельної ділянки та факт передачі позивачем ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_2 завдатку в сумі 15000 грн. Разом з тим, ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що договір не було укладено саме з вини відповідачки. За таких обставин  позов є безпідставним та не підлягає задоволенню.
Колегія суддів не може погодитися з таким висновками суду першої інстанції.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із частинами першої, третьою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.
Тобто, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору, в даному випадку, договору купівлі-продажу.
Як вбачається з матеріалів справи, договір купівлі-продажу земельної ділянки, який би за своєю формою і змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було.
Отже, передані  ОСОБА_1 ОСОБА_2 кошти на підставі розписки від 14 травня 2018 року в сумі 15 000 грн. не є завдатком, а є авансом, тому підлягають поверненню. Висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для повернення вказаних грошових коштів є помилковими. 
При цьому, оскільки вказана сума коштів є авансом, правові наслідки, передбачені ст. 571 ЦК України в цьому випадку не застосовуються. Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2019 року в справі № 754/13965/14-ц.
Враховуючи викладене, рішення Баришівського районного суду Київської області від 12 лютого 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 - в частині стягнення із ОСОБА_2 коштів в сумі 15 000 грн. В іншій частині вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з       ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пропорційно до задоволених вимог підлягає стягненню 420,40 грн. судового збору за подання позовної заяви та 630,60 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 1051,00 грн. судового збору.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Скасувати рішення Баришівського районного суду Київської області від 12 лютого 2021 року та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до   ОСОБА_2 про стягнення завдаткузадовольнити частково.
Стягнути з   ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 15 000 грн.
В іншій частині позовних вимог   ОСОБА_1  відмовити.
Стягнути з   ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 420,40 грн. судового збору за подання позовної заяви та 630,60 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 1051,00 грн. судового збору.
Дані учасників справи:
ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ,
ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                     Шебуєва В.А.
 
         Судді                                                               Оніщук М.І.
 
                                                                                Крижанівська Г.В.