УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/533/19 Головуючий у 1-й інст. Заполовська Т. Г. 
Категорія 40 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого         Павицької Т.М.,
суддів                 Трояновської Г.С., Галацевич О.М.,

за участю секретаря                Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 285/533/19 за позовом акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа: орган опіки та піклування Новоград-Волинської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14 грудня 2020 року,
в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до суду із даним позовом у якому просило звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: житловий будинок, розташований на неприватизованій земельній ділянці, загальною площею 78,0 кв.м, житлою площею 55,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 287/1-463 від 22.05.2007 року, (заборгованість у розмірі 523 453, 85 грн); примусово виселити відповідачів з житлового будинку АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги мотивувало тим, що 22.05.2007 року між Акціонерно – комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 287/1-463. Відповідно до укладеного кредитного договору, відповідачу ОСОБА_1 було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 180 000, 00 грн для придбання нерухомого майна, а саме житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором між Акціонерним – комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 – 22 травня 2007 року укладено іпотечний договір № 1, відповідно до якого остання передала в іпотеку нерухоме майно а саме житловий будинок, розташований на неприватизованій земельній ділянці, загальною площею 78,0 кв.м, житловою площею 55,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав у зв`язку з чим відповідачу було направлено вимогу про усунення порушень основного зобов`язання відповідно до кредитного договору. Окрім того, зазначає, що банком вживалися спроби досудового врегулювання спору.
Рішенням Новоград – Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14 грудня 2020 року позов Акціонерного товариства «Альфа – Банк» задоволено частково. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на житловий будинок, розташований на неприватизованій земельній ділянці, загальною площею 78,0 кв.м., житловою площею 55,8, кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 287/1-463 від 22.05.2007 року в сумі 725 039,01 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 170 477,53 грн., заборгованості по відсоткам 261 581,49 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту 89 917,43 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків 89 676,58 грн., інфляційних витрат за кредитом 56 769,02 грн., інфляційних витрат за відсотками 56 616,96 грн. на користь Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство «Альфа – Банк» подало апеляційну скаргу у якій просить його скасувати в частині відмови позивачу в задоволенні позовних вимог про виселення відповідачів та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову, судові витрати покласти на відповідача. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення в частині відмови в задоволені позовних вимог про виселення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Зазначає, що наявні в матеріалах справи акти обстеження жодним чином не підтверджують того, що відповідач не проживала за адресою реєстрації до дати акту та після його складання. Окрім того, вказує, що відповідачі не надали до суду жодних доказів того, що вони не використовують будинок, що становить предмет іпотеки для проживання станом на дату ухвалення рішення суду.
Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови в задоволенні позовних вимог про виселення відповідачів, тому в іншій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню  з наступних підстав.
       Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 22 травня 2005 року між Акціонерно – комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 287/1-463, згідно умов якого, ОСОБА_1 отримала 180 000,00 грн. Дане зобов`язання було забезпечене іпотекою, предметом якої є житловий будинок загальною площею 78,0 кв.м., розташований на неприватизованій земельній ділянці, житловою площею 55,8, кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі – продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Новоград – Волинського міського нотаріального округу Житомирської області Качан В.О. 18.05.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1935, право власності на який зареєстроване Державним комунальним підприємством Новоград – Волинським міжміським бюро технічної інвентаризації 21.05.2007 року, номер запису 5513 в книзі 52-п, реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно № 17985282. 
Із наданої Банком довідки-розрахунок, заборгованість за кредитним договором № 287/1-463 від 22.05.2007 станом на 12.11.2018 становила 523 453,85 грн.
       10 січня 2019 року АТ «Укрсоцбанк» було направлено повідомлення ОСОБА_1 на адреси: АДРЕСА_3 та вул. Боженка, 34-А, м. Новоград – Волинський, Житомирська обл., 11701 в якому проінформовано про розмір заборгованості в сумі 523 453, 85 грн, станом на 12.11.2018, попереджено про намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання вимоги. Крім того, повідомлено, що у разі не усунення порушень основного зобов`язання АТ «Укрсоцбанк» вимагає добровільно звільнити всіма мешканцями житлове приміщення, яке є предметом іпотеки.
За змістом статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якого є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.
У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку»).
       За правилами частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Згідно із частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.
Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.
Частина третя статті 109 ЖК УРСР регулює порядок виселення громадян.
       Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК УРСР.
Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.
Таким чином, основною обставиною, яку слід було з`ясувати при розгляді цієї справи, є те, чи придбано будинок, який став предметом іпотеки , за кредитні кошти, чи ні. Саме від цього залежить можливість виселення відповідачів з іпотечного житла з наданням чи без надання іншого жилого приміщення.
Як вбачається зі змісту договору купівлі-продажу від 18 травня 2007 року, ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_8 житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Договір було зареєстровано у Новоград-Волинському районному бюро технічної інвентаризації 21 травня 2007 року .
В пункті 2.1. договору зазначено, що продаж за погодженням сторін вчинено за 212 000 грн.
Сторони встановили такий порядок розрахунку за вищевказаний житловий будинок – 32 000 грн. продавець отримала до підписання договору, а решту 180 000 грн. продавець отримає після одержаного покупцем кредиту в АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», але не пізніше 23 травня 2007 року ( п.2.2. договору).
Отже, на момент укладення договору купівлі-продажу покупець не передала повністю грошові кошти покупцю, а саме ОСОБА_1 було сплачено лише 32 000 грн, що становить 6,6 % від ціни покупки.
22 травня 2005 року між Акціонерно – комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 287/1-463, в пункті 1.2. якого зазначено, що кредит надається позичальнику на наступні цілі: придбання нерухомого майна, а саме житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Заявою від 22 травня 2007 року ОСОБА_8 , підтвердила факт повного розрахунку з нею, ОСОБА_1 за житловий будинок по АДРЕСА_1 .
Таким чином, враховуючи умови договору купівлі продажу (не проведення розрахунку в день купівлі), отримання через чотири дні після укладення договору купівлі-продажу кредитного договору, умови кредитування (ціль: для придбання нерухомості (житла), з урахуванням того, що відповідачі не вказали, що за рахунок кредитних коштів була придбана якась інша нерухомість, апеляційний суд вважає, що все це у своїй сукупності свідчить про те, що будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , - був придбаний за кредитні кошти.
Всі ці обставини не були з`ясовані судом першої інстанції, суд обмежився лише тим, що відповідач не надав доказів, що відповідачі проживають у предметі іпотеки - житловому будинку по АДРЕСА_1 . 
Відповідно до довідки № 1176 від 15.05.2019 року, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, згідно копії сторінок паспорту ОСОБА_1 за вказаною адресою також зареєстровані: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Встановлено, що   ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 переїхали на проживання до ОСОБА_2 в АДРЕСА_4 та  є одночасно зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, зокрема пункту 26, однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання особи є рішення суду, яке набрало законної сили, про виселення.
АТ «Укрсоцбанк» 10.01.2019 направив відповідачам претензію, у якій на підставі ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР вимагав від них разом із усіма членами сім`ї та іншими мешканцями протягом 30 днів з моменту отримання даної претензії добровільно звільнити займане приміщення із одночасним зняттям з реєстраційного обліку.
Виходячи з положень статті 156 ЖК України, члени сім`ї власника житлового будинку мають право користуватися жилим приміщенням за наявності права власності на будинок у особи, членами сім`ї якої вони є. Із припиненням права власності особи втрачається і їх право користування жилим приміщенням як членів її сім`ї.
Таким чином, оскільки будинок по АДРЕСА_1 був приданий ОСОБА_1 за кредитні кошти, позивачем дотримано процедури повідомлення відповідачів про необхідність звільнити займане приміщення, тому, виходячи з положень частини другої статті 109 ЖК УРСР, вимоги про виселення відповідачів підлягають до задоволення.
Отже, апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про виселення до скасування як таке, що ухвалене без повного та всебічного з`ясування фактичних обставин справи, з невірним застосуванням нор матеріального права.
Оскільки оскаржуване судове рішення в частині відмови в задоволенні позову підлягає скасуванню, апеляційний суд в порядку частини 13 статті 141 ЦПК України здійснює розподіл судових витрат: так, як позовну заяву та апеляційну скаргу задоволено з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600,83 грн з кожного відповідача (за подання позовної заяви сплачено 1 921, 00 грн, за подання апеляційної скарги 2881,50 грн, а всього 4802,50 грн / 3 (кількість відповідачів повнолітніх) = 1600,83 грн).
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа – Банк» задовольнити.

Рішення Новоград – Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14 грудня 2020 року в частині відмови в задоволенні позову про виселення скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з житлового будинку по АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Альфа – Банк» по 1600 грн 83 коп. судового збору з кожного. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути  оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 06 квітня 2021 року.

Головуючий 

Судді