ОКРЕМА ДУМКА
 
суддів Великої Палати Верховного Суду Анцупової Т. О., Власова Ю. Л.
в адміністративній справі № 9901/230/20 за позовом  ОСОБА_1  до Вищої ради правосуддя про визнання незаконним та скасування рішення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24 грудня 2020 року (у складі колегії суддів Калашнікової О. В., Загороднюка А. Г., Єресько Л. О. Мацедонської  В. Е., Смоковича М. І.)
Відповідно до частини третьої статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України викладаємо окрему думку.
Короткий зміст постанови Великої Палати Верховного Суду
Розглянувши 08 квітня 2021 року в судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24 грудня 2020 року у справі № 9901/230/20 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) про визнання незаконним та скасування рішення, Велика Палата Верховного Суду залишила її без задоволення, а рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від  24 грудня 2020 року - без змін.
Ухвалюючи таке рішення, Велика Палата Верховного Суду дійшла, зокрема, висновку про те, щорішення ВРП про звільнення судді з посади не є рішенням про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, а лише приймається на його підставі. У такому рішенні ВРП не оцінює обставин та висновків дисциплінарного органу щодо змісту, характеру дисциплінарного проступку, виду дисциплінарної відповідальності, строків притягнення судді до дисциплінарної відповідальності та інших пов`язаних із цим питань, оскільки для цього законами України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) та від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VII) передбачено процедуру перегляду ВРП рішень її дисциплінарного органу, а рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, - Великою Палатою Верховного Суду.
Помилковими Велика Палата Верховного Суду вважала доводи скаржниці про те, що дисциплінарне стягнення щодо неї застосоване після спливу передбаченого законом строку.
Велика Палата Верховного Суду зауважила, що саме з прийняттям Другою Дисциплінарною палатою ВРП рішення від 06 березня 2017 року № 417/2дп/15-17 дисциплінарний орган установив факти, які свідчать про порушення суддею ОСОБА_1 присяги, та притягнув її до відповідальності, застосувавши дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення з посади судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України. Отже, строк давності притягнення судді до дисциплінарної відповідальності не може застосовуватися при подальшій реалізації зазначеного рішення дисциплінарного органу.
На думку Великої Палати Верховного Суду, спірним рішенням ВРП реалізувала стягнення, накладене на позивачку рішенням Другої Дисциплінарної палати ВРП від 06 березня 2017 року № 417/2дп/15-17, а тому оскаржуване рішення відповідача від 14 липня 2020 року не є рішенням про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, а за своєю суттю є кадровим.
При цьому відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1798-VIII питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої Конституції України, розглядається на засіданні ВРП.
Зазначеною статтею не встановлено строків для прийняття рішення ВРП та не передбачено застосування строків при розгляді подання відповідного органу про звільнення судді з посади.
Причини незгоди з наведеним висновком Великої Палати Верховного Суду
Вважаємо, що такий висновок Великої Палати Верховного Суду в частині щодо застосування строку притягнення судді до дисциплінарної відповідальності не відповідає вимогам закону.
У ході розгляду справи встановлено, що дії, з якими відповідач пов`язував підстави звільнення позивачки з посади судді, були вчинені нею у 2014 році. На нашу думку, рішення про застосування щодо неї дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення було ухвалене ВРП 16 червня 2020 року.
У рішенні від 06 березня 2017 року № 417/2дп/15-17 Друга Дисциплінарна палата ВРП підкреслила, що «оскільки строки застосування дисциплінарного стягнення, встановлені Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» і Законом № 1402-VIII, відрізняються в частині збільшення такого строку на час здійснення відповідного дисциплінарного провадження, Друга Дисциплінарна палата застосовує строк, який поліпшує становище особи, тобто строк, передбачений частиною четвертою статті  96 Закону № 1402-VIII у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд».
Згідно з довідкою, наданою головою Шевченківського районного суду міста Києва Савицьким О. А., суддя ОСОБА_1 перебувала на лікарняному 22 дні; у відпустках -194 дні. Таким чином, строк застосування дисциплінарного стягнення стосовно зазначеної судді у виді звільнення з посади не закінчився.»
Другою Дисциплінарною палатою ВРП зроблено висновок, що «вчинення суддею дій, що порочать звання судді і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності судових органів, відповідно до частини другої статті 32 Закону України «Про Вищу раду юстиції» (в редакції, що діяла на момент постановлення рішення) визнавалось порушенням присяги та могло бути підставою згідно з пунктом 5 частини п`ятої статті 126 Конституції України та частиною другою статті 97 Закону № 1402-VIII для звільнення судді з посади.
З набранням чинності 30 вересня 2016 року законів України № 1402-VIII та «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) стаття 126 Конституції України, яка визначає перелік підстав для звільнення судді, викладена у новій редакції.
Пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України встановлено, що підставою для звільнення судді є вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.
За змістом статті 109 Закону № 1402-VIII істотним дисциплінарним проступком або грубим нехтуванням обов`язками судді, що є несумісним зі статусом судді або виявляє його невідповідність займаній посаді, може бути визнаний, зокрема, факт допущення поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, допущення іншого грубого порушення закону, що підриває суспільну довіру до суду.
З огляду на викладене дії, які раніше охоплювалися поняттям «порушення суддею присяги», згідно з чинним законодавством мають ознаки складу істотного дисциплінарного проступку.»
За сталою правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, строком для притягнення судді до відповідальності за порушення присяги (вчинення істотного дисциплінарного проступку) є три роки з дня вчинення такого проступку без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування судді у відпустці.
Строк, протягом якого до судді може бути застосоване дисциплінарне стягнення, передбачений Законом № 1402-VIII, і такий строк відноситься до процедурних гарантій, стосується всієї процедури притягнення судді до відповідальності і в силу вимог закону підлягає обов`язковому застосуванню саме під час вирішення питання про звільнення судді з посади.
Закон № 1402-VIII не встановлює будь-якого іншого строку притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, як, наприклад, строк «реалізації» або «накладення» дисциплінарного стягнення. Отже, тлумачення Великою Палатою Верховного Суду частини одинадцятої статті 109 Закону № 1402-VIII як строку, який обмежує в часі лише «застосування» дисциплінарного стягнення, але не обмежує в часі його «реалізацію», створює ситуацію правової невизначеності, яка безпосередньо пов`язана з порушенням гарантій суддівської незалежності та стандартів за статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме права на повагу до приватного і сімейного життя. 
Так само законом не врегульовано питання щодо неврахування часу у випадку подальшого судового розгляду справи про оскарження рішення ВРП про звільнення судді, внаслідок якого таке рішення ВРП скасовується.
Ураховуючи, що законом, чинним на час прийняття рішення про звільнення позивачки з посади судді, передбачено трирічний строк застосування щодо судді дисциплінарного стягнення, відповідачу під час вирішення цього питання необхідно було застосувати цей строк, передбачений частиною одинадцятою статті 109 Закону № 1402-VIII.
Рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП було прийняте 6 березня 2017 року, однак оскаржуване рішення про звільнення позивачки з посади судді ухвалене ВРП лише 14 липня 2020 року і саме цим рішенням щодо неї застосовано дисциплінарне стягнення.
Отже, оскількистягнення у вигляді звільнення з посади судді щодо позивачки було застосоване саме оскаржуваним у цій справі рішенням, вважаємо, що трирічний строк для притягнення судді до відповідальності за порушення присяги має обчислюватися з дня порушення присяги (вчинення істотного дисциплінарного проступку) до дати ухвалення рішення про звільнення судді. Таким рішенням у цій справі є саме рішення ВРП від 14 липня 2020 року.
Ураховуючи встановлені в цій справі фактичні обставини, характер спірних правовідносин та норми законодавства, які їх регулюють, вважаємо, що, приймаючи оскаржуване рішення, відповідач хоч і діяв на підставі та в межах, визначених Конституцією та законами України повноважень, однак без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення.
З огляду на зазначене вважаємо, що Велика Палата Верховного Суду мала апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24 грудня 2020 року у справі№ 9901/230/20 задовольнити та прийняти постанову про задоволення позову.
 
Судді:                                                                                      Т. О. Анцупова
 
                                                                                                Ю. Л. Власов