Справа № 346/33/18 
Провадження № 22-ц/4808/551/21
Головуючий у 1 інстанції П`ятковський В. І. 
Суддя-доповідач Василишин 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача                Василишин Л.В.,
суддів:                         Горейко М.Д., Максюти І.О.
секретаря Пацаган В.В.
за участю                        представника апелянта Мірус А.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області на рішення Коломийського міськрайонного суду від 28 січня 2021 року у складі судді П`ятковського В. І., ухвалене в м.Коломия, у справі за позовом Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області до ОСОБА_1 про визнання укладеним договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Поляниця,-
в с т а н о в и в:
У січні 2018 року Поляницька сільська рада звернулась до суду із вищевказаним позовом.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 01 листопада 2017 року Поляницька сільська рада Яремчанської міської ради Івано-Франківської області надіслала лист-повідомлення до відповідачки ОСОБА_1 з вимогою укласти договір про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села, надавши проект такого договору з Додатком розрахунку розміру пайової участі, складеного відповідно до примірного договору, передбаченого Положенням «Про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села», затвердженого рішенням XXII сесії IV демократичного скликання від 05 березня 2013 року № 130-22-2013. Даний проект договору містив всі істотні умови, передбачені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Однак відповіді на дану пропозицію від відповідачки так і не надійшло, у зв`язку з чим даний договір з додатком підлягає укладенню в судовому порядку.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати укладеним договір про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури села між Поляницькою сільською радою Яремчанської міської ради Івано-Франківської області та ОСОБА_1 , в запропонованій редакції, а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 28 січня 2021 рокув задоволенні позову відмовлено.
Поляницька сільська рада подала апеляційну скаргу на рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апелянт вказує, що судом необгрунтовано взято до уваги, що 17 жовтня 2019 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» № 132-IX від 20.09.2019 року, яким, скасовано пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Зокрема вказаним Законом з 01.01.2020 року виключено, ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», яка зобов"язувала замовника земельної ділянки брати вищевказану участь. Однак, згідно рішення Конституційного суду України від 09.02.19р. за № 1-рп/99 вказано, що про надання зворотної дії в часі нормативному акту може бути передбачено шляхом прямої вказівки в законі, відтак до спірних правовідносин потрібно застосовувати тільки ті нормативні акти, які діяли на момент їх виникнення. Відповідач, здавши об”єкт в експлуатацію 12.01.2015 року, реалізувала право замовника будівництва під час чинності дії ст.40 ЗУ “ Про регулювання містобудівної діяльності”, тому до даних правовідносин повинні застосовуватись норми закону, який діяв на час здачі в експлуатацію.
Щодо належності позивача слід зазначити, що рішенням Поляницької сільської ради від 15.02.16р. № 29-3-2м016 внесено зміни до рішення сільської ради від 05.03.13р., де замість «виконавчого комітету» слід вживати “ Сільська рада” . Дані зміни були прийняті для врегулювання відносин між Поляницькою сільською радою та замовниками будівництва, пов”язаних при укладенні договорів про пайову участь. Проекти зміни до вказаного рішення, зміни до рішення та аналіз регуляторного впливу були доведені до суб`єктів господарювання у встановленому порядку.
Юридичною особою є Поляницька сільська рада, яка і звернулася з позовом.
Зауваження суду щодо нечитабельності чеку про відправку ОСОБА_1 пропозиції укладення договору є некоректним, оскільки така обставина обумовлена часом розгляду справи в суді. При цьому, позивач вчасно, в порядку визначеному Законом та Положенням 22.05.17р. та 01.11.17р. звернувся до відповідачки з пропозицією про укладення договору, що є правом, а не обов`язком останнього, тоді як відповідач за прямою вказівкою закону повинна була укласти такий договір. 
Щодо порушення сільською радою ЗУ «Про засади державної регуляторної політикиу сфері господарської діляьності», то такий висновок суду спростовується листами Яремчанської міської ради від 14.05.20р. та 14.01.21р.
Самі ж рішення про затвердження Положення про пайову участь замовників будівництва у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села від 05.03.13р. відповідачем не були оскаржені , тому підлягали виконанню.
З наведених підстав апелянт просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.
У засіданні апеляційного суду представник апелянта вимоги скарги пітримала, просила скаргу задоволити та скасувати рішення суду .
Відповідач у судове засідання не з`явилася. Представник відповідача клопотала про відкладення слухання справи у зв`язку з відпусткою, яке судом відхилено з огляду на причини вказані в клопотанні, закінчення строку розгляду справи, тоді як клопотання про його продовження сторона не заявляла.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Матеріалами справи встановлено, що рішенням виконавчого комітету Поляницької сільської ради від 19 квітня 2011 року за № 37 ОСОБА_1 надано дозвіл на будівництво готелю 80 номерів на власній земельній ділянці в АДРЕСА_1 , (том-1, а.с.130).
22 листопада 2011 року  за № ІФ 083311083780 Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у Івано-Франківській області зареєстровано  декларацію про початок  виконання будівельних робіт на об`єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Поляницької сільської ради від 05.03.2013 року №130-22-2013 затверджено Положення про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села (том-1, а.с.9-19).
Після завершення будівництва, в грудні 2014 року ОСОБА_1 подала до управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Івано-Франківській області декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, яка 12 січня 2015 року була зареєстрована (том-1, а.с.79-81).
Листом від 22.05.2017 року Поляницька сільська рада звернулась листом до ОСОБА_1 , в якому зазначила, що відповідно до ч.ч.1,2 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.
Відповідно до п.1.2 Положення про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села, затвердженого рішенням Поляницької сільської ради від 05.03.2013 року №130-22-2013 замовники будівництва залучаються до пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села виключно на підставах укладених з виконавчим комітетом сільської ради договорів про пайову участь.
Посилаючись на норми ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також на Положення про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села від 05.03.2013 року, просила ОСОБА_1 звернутись до сільського голови із заявою про укладення договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села (том-1, а.с.7).
З огляду на те, що лист залишився поза увагою відповідачки, Поляницька сільська рада звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання укладеним договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Поляниця.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ні на момент прийняття Поляницькою сільською радою рішення про дозвіл на забудову земельної ділянки відповідачкою (19 квітня 2011 р.), ні на момент отримання дозволу на будівництво (22 листопада 2011 р.) порядок залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури  населеного пункту не був встановлений. Крім того, під час знаходження справи на розгляді суду, 20.01.2020 року, в зв"язку із виключенням ст. 40 із Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» № 132-IX від 20.09.2019 року, припинилася дія положення законодавства, яке зобов"язувало забудівників брати пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що рішення постановлено з порушенням вимог ЦПК України, з огляду на наступне.
Згідно статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції Україн ипринципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.
Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що спірні правовідносини підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.
Так, реалізуючи дискрецію при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Згідно з ч.1ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
За приписами п.1,6 ч.1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:
1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи — підприємці;
6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи — підприємці.
З Витягу є Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_1 з 11.09.2009 року є фізичною особою-підприємцем. Основні види економічної діяльності: 55.10 - діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщування (основний); 86.23 - стоматологічна практика; 93.11- функціювання спортивних споруд; 96.01- прання та хімічне чищення текстильних і хутряних виробів; 96.04 - діяльність із забезпечення фізичного комфорту; 96.09 - надання інших індивідуальних послуг, н.в.і.у.; 56.10 - діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування.
Матеріалами справи встановлено, що рішенням виконавчого комітету Поляницької сільської ради від 19 квітня 2011 року за № 37 ОСОБА_1 надано дозвіл на будівництво готелю 80 номерів на власній земельній ділянці в АДРЕСА_1 . (том-1, а.с.130).
Згідно декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 12.01.2015 року на замовлення відповідачки збудовано готель на 80 номерів.
Як зазначив Верховний Суд у постанові № 643/696/20 (провадження № 61-15849св20), під господарською діяльністю потрібно розуміти діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна діяльність) (частини перша та друга статті 3 Господарського кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року).
Враховуючи, що основним видом діяльності відповідачки як фізичної особи – підприємця є діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщування, апеляційний суд приходить до висновку, що замовлення будівництва готелю на земельній ділянці на території Поляницької сільської ради мало місце з метою здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності.
Отже, правовідносини щодо укладення договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури виникли між фізичною особою- підприємцем ОСОБА_1 та Поляницької сільською радою.
З урахуванням наведених норм процесуального права, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є господарсько-правовими, тому спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.
Враховуючи суть спору, колегія суддів приходить до висновку про неможливість вирішення цього спору у порядку цивільного судочинства.
Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п.1 ч.1ст.255 ЦПК України).
Відповідно до ч.1ст. 377 ЦПК України cудове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції за вказаних вище обставин, приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі, так як дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст.ст. 374, 377, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області- задоволити частково.
Рішення Коломийського міськрайонного суду від 28 січня 2021 року скасувати.
Провадження у справі за позовом Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області до ОСОБА_1 про визнання укладеним договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Поляниця - закрити.
Роз`яснити апелянту про право звернутися до Івано-Франківського апеляційного суду із заявою про направлення справи до господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 04 червня 2021 року.

Суддя-доповідач:                                                        Василишин Л.В.
Судді:                                                                        Горейко М.Д.
                                                                        Максюта І.О.