Справа № 445/1144/20                                Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський О.М. 
Провадження № 22-ц/811/96/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 42

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       06 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
        головуючого - судді Ніткевича А.В., 
        суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.
       розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Золочівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2020 року в складі судді Кіпчарського О.М. у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
встановила:
У липні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.
Вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до заяви-анкети № б/н від 11.03.2011 ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який в подальшому збільшено до 15000,00 грн.
Зазначає, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", які викладені на банківському сайті, складає між нею та позивачем договір, що підтверджується підписом у заяві.
Позивач вказує, що при укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
AT КБ "Приватбанк" стверджує, що свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором.
При цьому, станом на 08.06.2020 відповідачка має заборгованість перед позивачем у сумі 24214,29 грн., яка складається з: 15800,36 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 6734,68 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 50,00 грн. - нарахована пеня; 500,00 - штраф (фіксована частина); 1129,25 грн. - штраф (процентна складова), яку просив стягнути з ОСОБА_2 , а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн.
Оскаржуваним заочним рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2020 року позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» - 15800,36 грн. заборгованості за кредитним договором.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» 1372,00 грн. сплаченого судового збору.
В задоволенні решти вимог - відмовлено.
Рішення суду оскаржив позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з рішенням не погоджується в частині відмови у задоволенні позовних вимог, вважає рішення в цій частині таким, що ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Зокрема, позивачем надана суду копія анкети-заяви, з якої чітко вбачається персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки, зокрема і відсоткова ставка, також відповідачка висловила згоду на укладення договору, що засвідчила особистим підписом. 
Таким чином, з моменту підписання фізичною особою заяви, між банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України, шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору.
Крім цього, відповідачка власноручно підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» в якій зазначено базову відсоткову ставку за користування кредитом 3 % в місяць, розмір щомісячних платежів, строк внесення щомісячних платежів, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісія.
Отримавши картку за умовами укладеного договору, відповідачка здійснила її активацію, користувалася нею, отримувала кредитні кошти за власною ініціативою.
Зазначене підтверджується розрахунком заборгованості, довідкою про видані кошти, довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, випискою по рахунках відповідачки. При цьому, банківська виписка має статус первинного документу.
Стверджує, що сторони погодили сплату пені та штрафів, тому суд не мав підстав для відмови в цій частині позовних вимог.
Вважає, що якщо суд не згоден із розрахунком заборгованості, то суд повинен був надати свій розрахунок, а оскільки такого не було зроблено, суд ухилився від своїх прямих обов`язків. 
Просить скасувати заочне рішення Золочівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2020 рокув частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким такі вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задовольнити. Стягнути з відповідачки судові витрати.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
При цьому, бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).
Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити виходячи із такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Звертаючись із позовними вимогами позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої доводи обґрунтовував укладеним між банком та ОСОБА_2 кредитним договором № б/н від 11.03.2011, розрахунком заборгованості за таким договором станом на 08.06.2020, анкетою-заявою із підписом позичальника, Випискою за договором, Витягом з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умовами та правилами надання банківських послуг, копією паспорта ОСОБА_2 , та Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» (а.с. 7-31).
Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка не виконала взятих на себе за кредитним договором зобов`язань, внаслідок чого утворилася заборгованість перед банком за простроченим тілом кредиту у розмірі 15800,36 грн., яка позивачем доведена повністю, тому вимоги в цій частині підлягають до задоволення.
При цьому, обґрунтовуючи необхідність задоволення позову в частині стягнення з відповідачки заборгованості за простроченим тілом кредиту, заборгованості за пенею, а також штрафів, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором та підписаної сторонами анкети-заяви, позивач посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщений на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору.
Разом з цим, суд зазначив, що Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, які долучені до справи, не можуть визнаватися складовою частиною кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, оскільки вони не містять дати їх складання, підпису позичальника, чи будь-якої іншої ознаки, яка б могла дозволити встановити факт обізнаності позичальника саме із цими умовами та тарифами на момент підписання анкети-заяви.
Таким чином, суд дійшов висновку, що банк не надав належних та допустимих доказів на підтвердження нарахування пені та штрафів, оскільки відповідачка не підписувала Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів банку, якими передбачено нарахування таких, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
При вирішенні спору суд врахував висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 03.07.2019 справа № 342/180/17.
Зважаючи на те, що рішення суду позивач оскаржує лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, пенею та штрафами, колегія суддів, за правилами ст. 367 ЦПК України, законність рішення суду в іншій частині не перевіряє.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Частиною 1 і 2 статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Судом встановлено, що 11.03.2011 відповідачка ОСОБА_3 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Банку. У заяві зазначено особисті дані, контактний номер телефону, місце проживання та розмір заробітної плати (а.с. 18).
ОСОБА_3 погодилася, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. 
Таким чином, 11.03.2011 між відповідачкою ОСОБА_3 , яка після одруження 08.12.2012 із ОСОБА_4  змінила прізвище на  ОСОБА_5 ,та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», який змінив назву на АТ КБ «ПРИВАТБАНК»,укладено кредитний договір, згідно з умовами якого ОСОБА_2 отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. 
Крім цього, відповідачка підтвердила, що зобов`язується дотримуватись вимог Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їхніми змінами на сайті ПриватБанку.
Зазначені обставини у відповідній частині стверджують підставність вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Позивач виконав свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг в повному обсязі, надавши відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами.
Також, слідуючи з довідок АТ КБ «ПРИВАТБАНК» встановлений відповідачці кредитний ліміт змінювався, при цьому відповідачці з 11.02.2011 по 26.07.2018 видавалися відповідні картки з визначеним терміном дії (а.с. 16-17).
Зокрема, 26.07.2018 відповідачці відкрито нову карточку № НОМЕР_1 з терміном дії до січня 2022 року.
Зазначені обставини відбувалися з відома відповідачки ОСОБА_2 , оскільки остання вже після одруження подала банку копію паспорта, власне на це прізвище.
В свою чергу, позивач стверджує, що відповідачка не належним чином виконувала свої обов`язки, відтак згідно долученого розрахунку заборгованості за договором № б/н від 11.03.2011 станом на 08.06.2020 має заборгованість у розмірі 24214,29 грн., яка складається з: 15800,36 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 6734,68 грн. - заборгованості за простроченими відсотками; 50,00 грн. - нарахована пеня; 500,00 - штраф (фіксована частина); 1129,25 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 12).
Крім цього, зазначеним розрахунком заборгованості підтверджується часткове погашення відповідачкою заборгованості за наданим кредитом, що свідчить про визнання останньою своїх зобов`язань, а також дійсне використання кредитних коштів.
Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Як вже зазначалось, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, позивач посилався на Довідку про умови кредитування з використанням картки «Універсальна 30 днів пільгового періоду».
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції взагалі не надав оцінку вказаній довідці.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З матеріалів справи чітко вбачається, що підписавши анкету-заяву відповідачка ідентифікувалася у банку і 11.03.2011 їй було відкрито картковий рахунок та видана кредитна картка «Універсальна» за № НОМЕР_2 (а.с. 17).
Також, у довідці про умови кредитування від 11.03.2011 
з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» зазначено базова відсоткова ставка за користування кредитом (3,0%), розмір щомісячних платежів (7%) від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні.
Враховуючи те, що зазначеною довідкою, яка підписана ОСОБА_1 , визначено розмір відсотків за користування кредитом, то такі підлягають стягненню в межах строку дії кредитного договору.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність у банку підстав для стягнення з відповідачки відсотків за користування нею кредитними коштами, що доведено довідкою та відповідним розрахунком, при цьому не врахував, що зазначені докази відповідачкою не спростовано, що є її, а не суду, процесуальним обов`язком.
За змістом ст.ст. 526, 530 ч. 1, 610 та ч. 1 ст. 612 ЦК України, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, норма якої застосовується й до кредитних правовідносин, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28.03.2018 року (Справа №444/9519/12, Провадження №14-10цс18), дійшла висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України про дострокове повернення кредиту та нарахованих на день пред`явлення такої вимоги процентів за користування кредитом.
Після цього, кредитодавець має право лише на стягнення з боржника інфляційних втрат (якщо кредит було надано в національній валюті – в гривнях) та трьох процентів річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідно до статті 625 ЦК України.
В свою чергу, згідно із пунктом 1.1.7.12. Умов та правил надання банком послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк.
Строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки.
Згідно з пунктом 2.1.1.2.11 Умов та правил надання банком послуг карта діє до останнього дня місяця, вказаного на лицевій стороні карти, включно.
Яку вже зазначалося у довідці банку, строк дії картки зазначено до 01/22 (а.с. 7, 80-83).
Згідно із наданим розрахунком, станом на 08.06.2020 (строк дії картки не закінчився) загальний розмір заборгованість за процентами становить 6734,68 грн.
Вимога банку про дострокове повернення кредиту та нарахованих на день пред`явлення такої вимоги процентів за користування кредитом пред`явлена у липні 2020 року.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга в цій частині підлягає задоволенню, а саме стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за процентами за користування кредитом станом на 08.06.2020 у розмірі 6734,68 грн.
Крім цього, колегія суддів не погоджується із висновком суду щодо відмови у стягненні неустойки (пені та штрафів) у відповідному розмірі. 
Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається, як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).
Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. 
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. 
Як вже зазначалося, у Довідці про умови кредитування, яка підписана позивальником ОСОБА_2 , передбачений порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, а також розмір штрафу при порушенні термінів платежів по будь якому із грошових зобов`язань.
Таким чином, враховуючи неспростований факт підписання відповідачкою Довідки про умови кредитування, якою передбачений порядок нарахування пені та штрафів, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про необхідність стягнення цих платежів.
Згідно із розрахунком заборгованості за договором, станом на 08.06.2020 пеня нарахована в розмірі 50 грн., а заборгованість по судовим штрафам у розмірі 1629,25 грн., відтак дійшовши висновку про необхідність стягнення таких платежів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за процентами за користування кредитом, пені та штрафів, з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення таких вимог, а саме стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками, нарахованою пенею, штрафом (фіксованою частиною), штрафом (процентною складовою) станом на 08.06.2020 у розмірі 8413 грн. 93 грн., змінивши загальний розмір суми стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з 15800,36 грн. до 24214,29 грн.
Поряд з цим, колегія суддів не приймає до уваги твердження скаржника про те, що суд першої інстанції не погоджуючись із розрахунком заборгованості мав би надати власний розрахунок, оскільки такі є його суб`єктивним трактуванням норм процесуального права.    
Так, відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,  колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» – задовольнити.
Заочне рішення Золочівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2020 рокув частині відмови у задоволенні вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості за простроченими відсотками, нарахованою пенею, штрафом (фіксованою частиною), штрафом (процентною складовою) - скасувати.
Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 6734 гривень 68 копійок заборгованості за простроченими відсотками, 50 гривень 00 копійок нарахованої пені, 500 гривень штрафу (фіксована частина), 1129 гривень 25 копійок штрафу (процентна складова), змінивши загальний розмір суми стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» з 15800 грн. 36 коп. до 24214 (двадцяти чотирьох тисяч двісті чотирнадцяти) гривень 29 копійок
Рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат змінити, стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 2102 грн. судового збору за подання позовної заяви та 3153 грн. за подання апеляційної скарги.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 06 квітня 2021 року.

Головуючий:                                                                                 А.В. Ніткевич   

Судді:                                                                           С.М. Бойко

С.М. Копняк