СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА
МЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2021 р.                                                                          Справа № 922/3806/20  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Стойка О.В., суддя  Попков Д.О. 
секретар судового засідання Полупан Ю.В.
за участю представників:
позивача - Межової К.П., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №2002 від 08.06.2016, ордер серія АХ№1049149 від 12.05.2021,  
відповідача - не з`явився. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" (вх. №1321Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 18 лютого 2021 року (повний текст складено 25.02.2021) у справі № 922/3806/20
за позовом Фізичної особи-підприємця Жирко Валерія Леонідовича, с. Андріївка Балаклійського району Харківської області, 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер", с. П`ятигірське  Балаклійського району Харківської області, 
про стягнення 1 571 057,60 грн, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2020 року ФОП Жирко Валерій Леонідович звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ "Курганський бройлер", в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором поставки №82/2016/КБ/ від 25.11.2016 в сумі 1.571.057,60 грн та судові витрати в сумі 23.565,86 грн.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 18.02.2021 у справі №922/3806/20 (суддя Ємельянова О.О.) позов задоволено, стягнуто з ТОВ "Курганський бройлер" на користь ФОП Жирко В.Л. заборгованість в сумі                       1.571.057,60 грн та 23.565,86 грн судового збору. 
Відповідач ТОВ «Курганський бройлер», не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 18.02.2021 у справі №922/3806/20 поновити пропущений строк на подачу додаткових документів, прийняти апеляційну скаргу до провадження, частково скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 16.02.2021 у справі №922/3897/20 та прийняти нове яким у задоволенні позову фізичної особи Жирко В.Л. відмовити. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач в якості підстав для скасування рішення зазначає неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, а також порушення норм процесуального права. Між іншими доводами, відповідач наполягає на тому, що між позивачем та відповідачем 28.09.2020 був укладений договір прощення боргу за договором поставки №82/2016/КБ/О від 25.11.2016, умови якого змінюють суму основної заборгованості між сторонами, а також строк виникнення у апелянта зобов`язання по сплаті цього боргу. Відповідач зазначає, що факт укладення договору прощення був навмисно приховано позивачем від суду першої інстанції. При цьому, заявник апеляційної скарги зазначає, що не мав змоги подати зазначений доказ до суду першої інстанції з підстав зміни/звільнення/перебування у щорічних відпустках/хвороби відповідальних осіб підприємства відповідача (бухгалтера, юриста, адвоката), що саме відбувались в період з 01.12.2021 по 28.02.2021 включно, а також інших зумовлених обмежень, впроваджених у зв`язку з карантином. Тож, з огляду на умови договору прощення боргу, згідно якого зменшено суму боргу та змінено дату оплати, у апелянта не настало зобов`язання з оплати за поставлений товар.
Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2021 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Стойка О.В., Попков Д.О.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.05.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Курганський бройлер», надано строк для надання відзиву на апеляційну скаргу та призначено її до розгляду на 25.05.2021.
13.05.2021 на адресу Східного апеляційного господарського суду від ФОП Жирко В.Л. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу ТОВ «Курганський бройлер» без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 18.02.2021 у справі №922/3806/20 залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Представник позивача в ході судового засідання підтримала доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу. Стосовно договору прощення боргу за договором поставки №82/2016/КБ/О від 25.11.2016, який в якості доказу надав апелянт до апеляційної скарги, представник позивача зазначила, що до господарського суду першої інстанції зазначеного договору надано не було, відповідачем не підтверджено наявності обставин, що підтверджують неможливість надання договору до суду першої інстанції, з причин, що об`єктивно не залежали від нього;  позивач договір прощення боргу не підписував, той підпис, що міститься на вказаному договорі не відповідає підпису позивача  та нанесений третіми особами.
Представник відповідача в судове засідання 25.05.2021 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення. 
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. 
Враховуючи те, що судом було здійснено всі заходи, щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, та приймаючи до уваги те, що судом не було визнано явку відповідача в судове засідання обов`язковою, суд дійшов висновку про те, що його неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті. 
Заслухавши в судовому засіданні доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи в обґрунтування апеляційної скарги, в межах вимог, передбачених ст. 269 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
Як зазначає позивач, 25.11.2016 між  Фізичною особою-підприємцем Жирко Валерієм Леонідовичем (постачальник за договором, позивач по справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" (покупець за договором, відповідач по справі) було укладено договір поставки №82/2016/КБ/0, за умовами якого позивач зобов`язався поставити і передати у власність відповідачу товар, в свою чергу покупець зобов`язався прийняти товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах визначених договором.
Іншими умовами договору сторони домовились про наступне:
- предмет постачання є тирса, що надалі іменується - товар, перелік і найменування якого зазначається у специфікації, яка є невід`ємною частиною даного договору (п 1.2.);
- асортимент товару, одиниця виміру, ціна за одиницю товару  вказується у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору, кількість та асортимент товару на кожну окрему партію поставки передбачається в заявках покупця, специфікаціях, рахунках-фактурах. накладних документа на товар (п.п.  2.1, 2.2, додаток №1);  
- порядок поставки товару, згідно з яким поставка здійснюється на умовах DDР відповідно до Міжнародних правил тлумачення термінів "ІНКОТЕРМС" 2010. Пунктом поставки є склад покупця, який розташовано за адресою: Харківська область, Балаклійський район, с. П`ятигірське, вул. Першотравнева, 1 (п. 4.2);
- моментом поставки договору вважається дата доставки постачальником товару до пункту призначення, що підтверджується підписом покупця на видаткових накладних (п. 5.1);
- покупець оплачує поставлений постачальником товар за цінами, зафіксованими у рахунку-фактури на дату виставлення рахунку-фактури на кожну окрему партію товару (п. 6.1);
- загальна сума кожної окремої поставки зазначається в рахунках - фактурах та накладних документах (п. 6.3.).
- оплата товарів покупцем проводиться  на підставі рахунку - фактури, виставленого постачальником, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 7 банківських днів після отримання товару (п. 6.6);
- даний договір набирає чинності з моменту його підписання його сторонами ті діє до 31.12.2017 (п. 10.1.);
- якщо за 20 календарних днів до закінчення строку дії договору жодна із сторін не заявить про його розірвання, то договір вважається пролонгованим на один рік. Кількість таких пролонгацій необмежена (п. 10.2.).
На виконання умов договору, в період з жовтня 2019 року по жовтень 2020 року позивач на підставі специфікацій №15 від 09.10.2019, №16 від 02.01.2020, №17 від 01.05.2020, №18 від 28.09.2020, до яких були складені графіки поставки, поставив відповідачу товар, про який йдеться, у обумовлені договором строки в асортименті, кількості та по цінам, зазначеним в специфікаціях, що підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними та актами приймання - передачі товару (т. 1, а.с. 26-33). 
Поставка товару за вказаний період відбулася в повному обсязі на загальну суму 1.571.057, 60 грн відповідно до накладних та рахунків (т. 1, а.с. 34-232).
З жовтня 2019 року по жовтень 2020, за період поставки, покупцем не було здійснено жодної оплати за поставлений ФОП Жирко В.Л. товар. Тобто, покупцем допущено порушення зобов`язань умов договору поставки №82/2016/КБ/0 від 25.11.2016 в розмірі 1.571.056,80 грн.
02.10.2020 позивачем ФОП Жирко В.Л. на адресу ТОВ «Курганський бройлер» був направлений акт звірки за період поставки товару, проте підписаний екземпляр акту звірки від відповідача повернутий не був. Інформація щодо наміру стосовно погашення суми заборгованості також відсутня.  
Вищезазначене порушення умов договору по здійсненню оплати за поставлений позивачем товар на суму 1.571.057,60 грн відповідно до умов договору стало підставою для звернення з відповідним позовом до суду.
Господарський суд, приймаючи рішення і задовольняючи позовні вимоги, зазначив, що матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо сплати на користь позивача отриманого товару за вказаними накладними на загальну суму 1.571.056,80 грн. також судом були задоволенні позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми судових витрат в розмірі  23.565,86 грн з підстав їх обґрунтованості. 
Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи, враховуючи підстави та предмет позову, колегія суддів погоджується з  висновком господарського суду першої інстанції про  задоволення позову, зважаючи на наступні підстави.     
Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.
Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Матеріали справи свідчать, що між сторонами виникли правовідносини з договору поставки. 
Частини 1 та 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. 
Частина друга ст. 712 Цивільного кодексу України встановлює, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Згідно із ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. 
Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. 
В силу ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). 
Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. 
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Факт здійснення позивачем на користь відповідача поставки підтверджується належними доказами - видатковими накладними, наявними в матеріалах справи. В той же час, відповідач свою частину зобов`язань за спірним договором поставки виконав не в повному обсязі в результаті чого у відповідача за поставлений позивачем товар утворився борг в розмірі 1.571.056,80 грн. При цьому, строк виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо сплати заборгованості визначено умовами договору та є таким, що настав.
Відповідач жодним чином не заперечує самого факту отримання товару та наявності в нього зазначеної заборгованості. Враховуючи, що відповідачем не надано належних та допустимих у розумінні ст.ст. 77-79 ГПК України доказів сплати основної заборгованості за договором у сумі 1.571.056,80 грн, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги про  стягнення з відповідача основної заборгованості є обґрунтованими та правомірно задовольнив їх.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду стосовно наявності підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 1.571.056,80 грн грн  
Стосовно посилання заявника апеляційної скарги на існування між сторонами відносин відповідно до договору про прощення боргу від 28.09.2020, згідно якого зменшено суму боргу та змінено дату оплати, то колегія суддів не приймає їх з огляду на таке.
Так, до матеріалів апеляційної скарги апелянтом додано копію договору прощення боргу від 28.09.2020 за договором поставки №82/2016/КБ/0 від 25.11.2016, укладеного між ФОП Жирко В.Л. та ТОВ "Курганський бройлер", за умовами якого ФОП Жирко В.Л. добровільно без примусу звільняє ТОВ «Курганський бройлер» від виконання грошового зобов`язання за основним договором на суму 168.150,00 грн. Після прощення за цим договором грошове зобов`язання відповідача перед позивачем складає суму в розмірі 1.318.906,80 грн, яку відповідач зобов`язаний сплатити позивачу в строк до 31.12.2022. 
Приписами ст. 269 ГПК України встановлено, що  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Отже, договір прощення боргу від 28.09.2020 за договором поставки від 25.11.2016 є одним із доказів, який оцінює суд, однак в силу приписів ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, відповідних об`єктивних обставин відповідач не навів. 
Крім того, в силу приписів ст. 269 ГПК України додані до апеляційної скарги докази також не можуть бути прийняті в апеляційній інстанції, оскільки вказаний договір не було подано відповідачем місцевому господарському суду, та в свою чергу не обґрунтовано неможливість подання такого доказу до господарського суду першої інстанції.
Заявник апеляційної скарги зауважує на тому, що  не мав змоги надати суду копію договору прощення боргу у встановлений ухвалою строк, з підстав  зумовлених обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
З цього приводу колегія суддів зазначає таке.
За матеріалами справи, ухвалою господарського суду Харківської області  від 21.12.2020 у справі, зокрема, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито  провадження; підготовче засідання призначено на  14.01.2021.
Копію ухвалу від 21.12.2020 отримано представником відповідача "Цирих" - 24.12.2020 (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №6102254047383, т. 2 а.с. 42).
Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.01.2021 повідомлено  відповідача про те, що в підготовчому засіданні по справі оголошено перерву до 28.01.2021.
Копію ухвалу від 14.01.2021 отримано представником відповідача "Цирих" - 26.01.2021 (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №6102254257507, т. 2 а.с. 53).
Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.01.2021 закрито підготовче провадження, повідомлено сторони, що судове засідання призначено на 18.02.2021.
Копію ухвалу від 28.01.2021 отримано представником відповідача "Цирих" - 03.02.2021 року (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №6102254389624, т. 2 а.с. 63).
Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 по 30.06.2021 (в редакції останніх змін) на всій території України встановлено карантин. 
Постановою Кабінету Міністрів України №343 від 04.05.2020 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів. 
Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.
З урахуванням вищенаведеного, посилання апелянта на встановлення карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби COVID-19, без дійсної наявності перешкод, які виникли, є необґрунтованим.
Крім того, слід зазначити, що в Господарському суді Харківської області працює система "Електронний суд" за допомогою якого учасники судового процесу можуть реалізувати права, визначені ст.42 ГПК України та подавати в електронному форматі до суду процесуальні документи, по`вязані із розглядом справи у суді. Однак, відповідач не скористувався зазначеною системою для надання додаткових доказів справі.  
Запровадженні карантинні заходи, на які посилається апелянт, не передбачають обмеження гарантованої    ст. 33 Конституції України    свободи пересування, зокрема - в межах Харківської області (місцезнаходження відповідача та Господарського суду Харківської області).
Тобто, перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, а саме у можливості надіслати документи до суду електронною поштою або відділенням поштового зв`язку, не було. 
Разом з тим, слід зазначити, що в ході судового засідання представник позивача зазначив, що договір прощення боргу ФОП Жирко В.Л. не підписував, а підпис, який міститься на вказаному договорі - не відповідає підпису позивача та нанесений третіми особами.
Отже, висновок місцевого господарського суду про задоволення позову відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників  та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини  від 18.07.2006). 
Зокрема, Європейський суд з прав людини  у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст.  6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі ст.  6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Відповідачу, як апелянту, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі - не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, №4241/03 від 28.10.2010)
Заявнику апеляційної скарги була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.
Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, №32092/02 від 12.06.2008).
Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
Оскільки апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, то, з урахуванням   положень статті 129 ГПК України, здійснені   ним судові витрати за апеляційною скаргою останньому не відшкодовуються.
Керуючись ст.ст. 269, 270, ч.1 ст. 275, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер"  залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Харківської області від 18.02.2021 у справі №922/3806/20 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів  з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Повний текст постанови складено   31.05.2021 

Головуючий суддя                                                                    О.А. Істоміна

Суддя                                                                                           О.В. Стойка  

Суддя                                                                                           Д.О. Попков