ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1014/21 Справа № 205/2043/19 	  	Головуючий у першій інстанції: Басова Н. В. Суддя-доповідач:  Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 січня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,
при секретарі                        Догоновій О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 серпня 2020 року по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політика України, Російська Федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення, – 

ВСТАНОВИЛА:
У березні 2019 року ОСОБА_1  звернувся до суду з даною заявою, посилаючись на те, що12 серпня 2014 року його син ОСОБА_2 загинув при виконанні обов`язку військової служби під час проведення антитерористичної операції у Донецькій області.  ОСОБА_1 вважає, що його син загинув внаслідок збройної агресії та воєнного конфлікту, розпочатих Російською Федерацією проти України. Заявник зауважує, що вказаний ним юридичний факт може бути встановлений лише в судовому порядку, так як іншого порядку щодо цього не передбачено. Тому заявник просив встановити юридичний фактзагибелі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні бойового завдання 12 серпня 2014 року поблизу м. Мар`їнка Петровського району Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. 
Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 серпня 2020 року в задоволенні заяви відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм  права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення його заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст.ст. 128-130 ЦПК України, що стверджується рекомендованими поштовими повідомленнями про вручення поштового відправлення  ОСОБА_1 та заінтересованим особам: Міністерству соціальної політика України, Російській Федерації в особі Посольства Російської Федерації. Клопотання ОСОБА_1 щодо відкладення судового засідання у зв`язку з поширенням на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 є необґрунтованим, оскільки заявником не наведено підстав щодо неможливості прибуття в судове засідання саме заявника (хвороби, самоізоляції, тощо); саме лише оголошення карантину не є безумовною підставою для відкладення судового засідання.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог заяви, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, виходячи з наступного.
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 (а.с. 24).
Відповідно до наказу керівника Антитерористичного центру при Службі Безпеки України від 01 червня 2016 року № 17 дск, ОСОБА_2 було залучено до проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській області з 27 травня по 12 серпня 2014 року (а.с. 29).
Згідно свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 , яке видано Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 22 серпня 2014 року, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 (а.с. 28).
Відповідно до довідки про причину смерті № 544/л від 19 серпня 2014 року та лікарського свідоцтва про смерть № 544/ле від 19 серпня 2014 року, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок численних ушкоджень внутрішніх органів, множинних проникаючих поранень тулубу, ушкоджень внаслідок військових дій, від вогнепальної та іншої звичайної зброї (а.с. 25-27).
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2015 року встановлено факт участі громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, у бойових діях під час антитерористичної операції. Встановлено факт загибелі 12 серпня 2014 року громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, під час бойових дій в зоні антитерористичної операції в селищі Маріїнка, Петровського району Донецької області. В іншій частині вимог – відмовлено (а.с. 92-97). 
Верховна Рада України 15 квітня 2014 року прийняла Закон «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», що стосувався АРК та м. Севастополя, відповідно до статті 2 якого, ним визначається статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації.
Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-УІП було затверджено Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, у якому, зокрема, зазначено, що Верховна Рада України визнає Російську Федерацію державою - агресором та закликає міжнародних партнерів України визнати Російську Федерацію державою-агресором.
Верховна Рада України Постановою від 21 квітня 2015 року № 337-УНІ схвалила текст Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», у абзаці першому пункту 1 якої констатовано, що збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року. У вказаній Заяві Парламенту України також вказано, що і фактично, і юридично збройна агресія Російської Федерації проти України триватиме до повного відведення з території України всіх підрозділів Збройних Сил Російської Федерації, включно з підтримуваними нею найманцями, та повного відновлення територіальної цілісності України.
Президент України своїм Указом від 24 вересня 2015 року № 555 ввів у дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02 вересня 2015 року «Про нову редакцію Воєнної доктрини України» та затвердив Воєнну доктрину України, якою визнано та зафіксовано факт збройної агресії Російської Федерації проти України.
Факти збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України, окупації частини території України є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню та встановленню в порядку окремого провадження.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до пункту 8 частини першої, частини другої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час, у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
В порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки, і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, та в судовому порядку встановлення таких фактів можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; враховуючи, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2015 року встановлено факт участі громадянина України ОСОБА_2 у бойових діях під час антитерористичної операції, встановлено факт загибелі 12 серпня 2014 року громадянина України ОСОБА_2 під час бойових дій в зоні антитерористичної операції в селищі Маріїнка, Петровського району Донецької області; враховуючи наведені вище висновки, які відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 16.07.2020 року у справі №711/7922/17 (провадження №61-41461св18), - місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 , оскільки факти збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України, окупації частини території України є загальновідомими, а тому не підлягають встановленню в порядку окремого провадження. 
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, колегія приходить до висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення. 
Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2020 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий

Судді