ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний номер справи: 653/737/20
Номер провадження 22ц – 819/1198/21 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого                Приходько Л.А. (суддя-доповідач)
суддів:                Базіль Л.В.,
Бездрабко В.О., 
учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», 
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 16 грудня 2020 року у складі головуючого судді Берлімової Ю.Г. повний текст рішення складено 21 грудня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

12 березня 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг 08 жовтня 2018 року підписав заяву № б/н за умовами якої йому було надано кредит у розмірі 11000грн., у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором станом на 20 грудня 2019 року виникла заборгованість в розмірі 22780,01 грн., з яких: 10985,93 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 5859,69 грн. - заборгованість за простроченими відсоткам, 4373,44 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1060 грн. 95 коп. - штраф (процентна складова).
Посилаючись на викладені обставини позивач просив суд стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» загальну суму заборгованості в розмірі 22780,01 грн. та вирішити питання щодо відшкодування судових витрат.
Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 16 грудня 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 08 жовтня 2018 року у розмірі 10985,93грн., та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1013,79 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Задовольняючи частково позов АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1013,79 грн., суд першої інстанції виходив з того, що відповідач фактично отримав кредит у зазначеній сумі, що підтверджується розрахунком позивача. Оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку Банку не повернуті позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в іншій частині суд першої інстанції керувався тим, що підстави для стягнення із відповідача процентів за користування кредитними коштами та неустойки (штрафів) відсутні, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження діючих на час отримання відповідачем картки Тарифів із визначенням конкретних значень щодо процентної ставки, пені, штрафів, також, як й ненаданні діючі на час отримання відповідачем картки Умов та правил надання банківських послуг. Зазначивши, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним), як і жодних відомостей щодо розміру та умов кредитування. Долучений до позову паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. Оскільки інформація, що міститься у паспорті споживчого кредиту була актуальною до 19 січня 2019 року, а матеріали справи не містять відомостей про те які саме із зазначених у паспорті умов були прийняті позичальником, дана інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування.
Не погоджуючись із вказаним рішенням АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнити в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на те, що рішення суду в оскаржуваній частині прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.
Звертає увагу на те, що відповідач під особистий підпис був ознайомлений з усіма умовами договору, а підписавши анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківський послуг та паспорт споживчого кредитування відповідач здійснивши своє волевиявлення погодився з визначеними умовами. Договір сторонами не оспорювався, відповідач жодних зауважень чи заперечень не надавав.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 31 травня 2021 року, відповідно до вимог частини 2 статті 369 ЦПК України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідач процесуальним правом, передбаченим положеннями статті 360 ЦПК України на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в апеляційному порядку не оскаржено.
Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що, 08 жовтня 2018 року відповідно до Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку(а.с.9-10).
До позовної заяви Банк додав анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» підписану 08 жовтня 2018 року сторонами, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/, розрахунок заборгованості, виписку по рахунку та паспорт споживчого кредиту.
Також 08 жовтня 2018 року відповідач ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту, в якому підтвердив, що отримав та ознайомився з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданих виходячи із обраних ним умов кредитування(а.с.11-12).
Відповідно до довідки, доданої позивачем до матеріалів справи, між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір №б/н, за яким останньому була надана: 08 жовтня 2018 року - кредитна картка № НОМЕР_1 , терміном дії 09/22 (а.с.62).
З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) вбачається, що старт карткового рахунку № НОМЕР_1 відбувся 08 жовтня 2018 року, із встановленням кредитного ліміту 11000.00грн. В подальшому, 19 грудня 2019 року, кредитний ліміт зменшено до 0.00грн. (а.с.61).
З виписки по рахунку доданого Банком, вбачається, що ОСОБА_1 , починаючи з 08 жовтня 2018 року активно користувався кредитною карткою № НОМЕР_1 : знімав готівку, оплачував придбання товарів, поповняв мобільний телефон (а.с.60).
Звертаючись до суду із зазначеним позовом АТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на те, що ОСОБА_1 неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, просив стягнути з нього заборгованість.
З розрахунку заборгованості, наданої Банком, вбачається, що станом на 20 грудня 2019 року відповідач має заборгованість в розмірі 22780,01 грн., з яких: 10985,93 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 5859,69 грн. - заборгованість за простроченими відсоткам, 4373,44 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1060 грн. 95 коп. - штраф (процентна складова).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 12 ЦПК України).
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Тобто позивач, як сторона у справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, що визначено статтями 12, 81 ЦПК України.
Зі змісту анкети-заяви, підписаної сторонами вбачається, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, пам`яткою клієнта та тарифами складають договір банківського обслуговування.
Водночас, в даній анкеті-заяві відсутні відомості щодо істотних умов договору, а саме, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, штрафів, строк виконання зобов`язання тощо.
Також матеріали справи не містять відомостей про отримання відповідачем під підпис пам`ятки клієнта, яка містить тарифи і основні умови кредитування.
Встановивши, що надані позивачем Умови і правила надання банківських послуг позичальником не підписані й оригінали цих документів кредитором відповідачеві передані не були, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що їх не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (01 січня 2019 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (12 березня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Доказів, які б підтверджували, що саме надані до матеріалів справи Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, банком не надано, а відтак підстави брати їх до уваги відсутні.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Доказів, які б підтверджували, що саме надані до матеріалів справи Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, банком не надано, а відтак підстави брати їх до уваги відсутні.
Паспорт споживчого кредиту, копія якого додана позивачем до позовної заяви також не може бути доказом погоджених між сторонами умов кредитування, зокрема розмір відсотків за користування кредитом, розмір відсотків за прострочення кредиту згідно статті 625 ЦК України, розмір штрафів за порушення зобов`язання.
Крім того, Паспорт містить в собі інформацію щодо умов кредитування, як відносно кредитних карток «Універсальна» так і кредитних карток «Універсальна Gold», а умови договору про споживчий кредит, як зазначено у Паспорті, можуть відрізнятися від інформації умов кредитування яка була надана відповідачу.
Інформація викладена у Паспорті споживача зберігає чинність та є актуальною лише до 23 жовтня 2018 року.
Отже за своєю суттю Паспорт споживчого кредиту є лише проектом договору про споживчий кредит, та не свідчить про укладення кредитного договору саме на умовах зазначених у ньому.
Суд першої інстанції дав належну оцінку паспорту споживчого кредиту та ґрунтовно не прийняв вказаний документ в якості належного доказу на підтвердження узгодження сторонами умов кредитного договору, зокрема щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту.
Сам по собі наданий позивачем розрахунок заборгованості, без надання доказів про те, які саме умови договору щодо нарахування відсотків та штрафів були узгоджені сторонами, не є підтвердженням наявності у відповідача заборгованості за простроченими відсотками та штрафам у розмірі, визначеному позивачем, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів відхиляє.
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування кредитом, пені та штрафу, оскільки банком не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог в цій частині. 
Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим в постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, який судом і враховано при ухваленні оскаржуваного рішення.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду. Докази та обставини, на які посилається представник позивача в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду попередньої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми процесуального права.
Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апелянтом не наведено.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.
В іншій частині рішення не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом на предмет його законності та обґрунтованості.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 16 грудня 2020 року в частині відмови у задоволені позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за простроченими відсотками та штрафів залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                Л.А. Приходько 

Судді:                                                                        Л.В. Базіль

В.О. Бездрабко