П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
13 квітня 2021  року                                                                       м. Київ
 
Справа № 363/3701/20
     Провадження № 22-ц/824/5302/2021
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                   судді-доповідача   Стрижеуса А.М., 
                                   суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                                   секретаря: Карпенка В.Р.
учасники справи      
позивач          Акціонерне товариство «Універсал Банк» 
відповідачі     ОСОБА_1 , ОСОБА_2      третя особа:            приватний нотаріус Вишгородського районного
                       нотаріального округу Київської області  Левчук
 Ольга Борисівна
 
розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал банк», подану адвокатом Приходько Людмилою Олександрівною, на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області, постановлену у складі судді Рудюка О.Д.  28 вересня 2020 року,  у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк»  до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області  Левчук Ольга Борисівна про визнання договору дарування недійсним,, -
 
В С Т А Н О В И В:
24 вересня 2020 року позивач АТ «Універсал Банк» звернувся до  Вишгородського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Левчук О.Б. про визнання недійсним договору дарування гаража, загальною площею 38,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , гараж НОМЕР_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 07.06.2017 року, зареєстрований в реєстрі за №1779, посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області  Левчук О.Б.
Одночасно  з позовною заявою, до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій представник позивача просить в забезпечення позову накласти арешт на нерухоме майно, а саме: гараж НОМЕР_2 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності. 
Заяву обґрунтував тим, що спірний договір дарування  від 07 червня 2017 року був укладений  між відповідачем ОСОБА_1 та  відповідачем ОСОБА_2 через вісім днів після набрання законної сили рішенням Вишгородського районного суду Київської області у справі № 363/2154/16-ц від 15 травня 2017 року про стягнення заборгованості за кредитним договорам з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , а відтак вчинено з метою ухилитись від виконання цього судового рішення, без наміру створення правових наслідків, обумовлених договором дарування.
Відповідачкою ОСОБА_1 здійсненні дії, направлені на приховування майна з метою недопущення звернення стягнення на таке майно  та використано у даній схемі пов`язану близьку особу - ОСОБА_2 , що свідчить про фіктивність правочину та є підставою для визнання такого правочину недійсним. .
Оскільки, під час виконання рішення суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_1 відчужила  майно, а саме гараж - своєму родичу ОСОБА_2 , що позбавляє банк права на задоволення  своїх вимог за рахунок  вказаного майна.     
            Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 28 вересня 2020 року відмолено в задоволенні заяви представника АТ «Універсал банк» - Чорного О.В. про забезпечення позову. 
Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду, представник АТ «Універсал банк» - адвокат Приходько Л.А. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права,  просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.  
В судове засідання учасники справи не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином (а.с.37,38,39), а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.
Оскільки розгляд справи відбувається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає  задоволенню з наступних підстав. 
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходи з того, що обґрунтування заяви про забезпечення позову, а саме твердження представника позивача, що вказаний договір дарування укладено з метою ухилення від виконання судового рішення, та подальшого відчуження гаража третім особам у зв`язку з розглядом даного позову, однак доказів на таке твердження представника позивача суду не надано.
 Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів  не може погодитись,  виходячи з наступного. 
 Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов''заних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Відповідно до частини першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пункті 6 частини першої якої передбачено, що позов може забезпечуватись зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа,який оскаржується боржником у судовому порядку.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Відповідно до  ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що  розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з  урахуванням  доказів,  наданих позивачем на підтвердження своїх вимог,  пересвідчитися,  зокрема,  в тому, що між сторонами дійсно виник  спір  та  існує  реальна  загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних  вимог,  дані  про  особу  відповідача,  а  також відповідність виду забезпечення позову, який просить  застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності  слід  враховувати, що  вжиті  заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.       Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені узв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Як убачається з виділених  матеріалів справи, позивач АТ «Універсал Банк»  звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати договір дарування укладений відповідачем ОСОБА_1 та  відповідачем ОСОБА_2   недійсним, оскільки такий укладено з метою  ухилення від  виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Порушуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на  нерухоме майно, а саме: гараж НОМЕР_1 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на праві власності, посилався на те, що договір  дарування  від 07 червня 2017 року був укладений  між відповідачем ОСОБА_1 та  відповідачем ОСОБА_2 через вісім днів після набрання законної сили рішенням Вишгородського районного суду Київської області у справі № 363/2154/16-ц від 15 травня 2017 року про стягнення заборгованості за кредитним договорам з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , а відтак вчинено з метою ухилитись від виконання цього судового рішення, без наміру створення правових наслідків, обумовлених договором дарування, що позбавляє банк права на задоволення  своїх вимог за рахунок  вказаного майна, а невжиття заходів забезпечення позову, може утруднути чи унеможливити ефективний захист  прав позивача, за захистом, якого він звернувся  до суду.  
Викладені обставини, ураховуючи положення ст. 149 ЦПК України, є достатніми для обґрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Оскільки предметом даного спору є визнання договору дарування нерухомого майна, а саме: гараж НОМЕР_1 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між відповідачами  ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , що на думку заявника, укладений з метою уникнення виконання судового, а не забезпечення позову в подальшому унеможливить та ускладнити або зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позову.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Сам по собі факт звернення АТ «Універсал банк» до суду з позовом до відповідача свідчить про наявність спору між сторонами, а оскільки предметом спору є  визнання недійсним договору дарування нерухомого майна, що позбавляє банк права на задоволення  своїх вимог за рахунок  спірного  майна, захід забезпечення позову обраний позивачем,  є співмірним із заявленими вимогами.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції  дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для забезпечення позову, а тому  апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду скасуванню з постановлення нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390  ЦПК  України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал банк», подану адвокатом Приходько Людмилою Олександрівною,- задовольнити.
Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області 28 вересня 2020 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
Заяву представника позивача представника позивача Акціонерного товариства «Універсал банк» Чорного Олександра Вікторовича про забезпечення позову задовольнити.
Накласти арешт  на нерухоме майно а саме : гараж, загальною площею 38,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , гараж НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2   на праві власності.
            Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Суддя-доповідач:                                         А.М. Стрижеус
 
Судді:                                                             Л.Д. Поливач
            
                                                                       О.І. Шкоріна