ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/8989/20                                     Головуючий у 1 інстанції – Арсірій Р.О.
                                                                                     Суддя-доповідач – Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  02 червня 2021 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                    Василенка Я.М,
суддів                                        Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,
за участю секретаря                    Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.04.2021 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних сил України, Кадрового центру Збройних сил України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, - 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: 
-  визнати протиправними дії Генерального штабу Збройних Сил України та кадрового центру Збройних сил України щодо звільнення з військової служби з посади офіцера відділу супроводження автоматизованих систем управління Кадровою центру Збройних сил України; 
- скасувати §5 п.33. наказу начальника Головного управління персоналу - заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 27 лютого 2020 року № 86 щодо звільнення позивача та скасувати п. 2. наказу начальника кадрового центру Збройних сил України (по стройовій частині) від 06 березня 2020 року № 53; 
- зобов`язати Генеральний штаб Збройних Сил України Міністерства Оборони України поновити в Збройних Силах України на посаді офіцера відділу супроводження автоматизованих систем управління кадрового центру Збройних сил України; 
-  зобов`язати Генеральний штаб Збройних Сил України нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 38 946, 24 гривень, з урахуванням підвищень та рівня інфляції за цей період та нараховувати з подальшою виплатою середній заробіток за весь період вимушеного прогулу по день фактичного поновлення на посаді офіцера відділу супроводження автоматизованих систем управління Кадрового центру Збройних сил України.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.04.2021 у задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 13.10.2014 позивач підписав з Міністерством оборони України контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, який набрав чинність 28.02.2015, строком на 5 (п`ять) років.
Згідно витягу із наказу начальника Головного управління персоналу – заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 27.02.2020 № 86, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби у запас за пп. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) капітана ОСОБА_1 , офіцера відділу супроводження автоматизованих систем управління Кадрового центру Збройних Сил України.
28.02.2020 позивачу, відповідно до пункту 33-1   Положення №1153/2008 наказом начальника Кадрового центру Збройних Сил України (по стройовій частині) від 28.02.2020 № 47 продовжено строк дії контракту у зв`язку з лікуванням (з 17.02.2020) у Національному військово-медичному клінічному центрі "Головний військовий клінічний госпіталь" м. Києва, на період лікування.
По прибуттю 06.03.2020 позивача з стаціонарного лікування (з військово-медичного клінічного центру професійної патології особового складу Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ), виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 185 від 06.03.2020   пунктом 1.3 наказу (по стройовій частині) від 06 березня 2020 № 53 позивач приступив до виконання обов`язків.
На виконання пункту 2.9 глави 2 Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 26.05.2014 № 333, у Кадровому центрі ЗС України був виданий наказ (по стройовій частині) від 06 березня 2020 № 53, яким капітан ОСОБА_1 був виключений зі списків Кадрового центру Збройних Сил України та всіх видів забезпечення і направлений на військовий облік до Солом`янського районного у м. Києві військового комісаріату.
Не погоджуючись із такими наказами, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачем жодним чином не були обґрунтовані позовні вимоги, а тому у їх задоволенні слід відмовити.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (надалі, також - Закон № 2232-XII).
Згідно з частиною 4 статті 2 Закону 2232-ХІІ порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються як цим Законом, так і відповідними положеннями про проходження військової служби та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини 9 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що громадяни України в добровільному порядку можуть проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України або інших військових формувань. Порядок відбору та прийняття на службу у військовому резерві, строки, умови та порядок її проходження, а також підстави та порядок звільнення із служби визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження громадянами України служби у військовому резерві, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі статтею 19 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.
Відповідно до абзацу першого частини третьої статті 24 Закону № 2232-XII, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до пп. «а» п.1 ч.5 ст.26 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.
Звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України, що передбачено частиною 7 статті 26 Закону №2232-XII.
Порядок проходження військової служби за контрактом також визначений розділом II Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009 (далі - Інструкція № 170), згідно з пунктом 2.12 якої контракт про проходження служби припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби з підстав, визначених пунктом 35 Положення №1153/2008.
Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Інструкція) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, їх звільнення зі служби, та врегулювання питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (надалі, також - Положення №1153/2008).
У п. 34. Положення зазначено, що контракт припиняється (розривається), зокрема, у день, зазначений у наказі командира (начальника) військової частини по стройовій частині про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (у разі дострокового припинення (розірвання) контракту, звільнення з військової служби або направлення для проходження військової служби до іншого військового формування з виключенням зі списків особового складу Збройних Сил України)
Пунктом 35 Положення передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення): 1) за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених підпунктами "а" - "г", "д", "е", "є", "з" - "й" та "л" пункту 1 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Як вже було зазначено вище, що 13.10.2014 позивач підписав з Міністерством оборони України контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, який набрав чинність 28.02.2015, строком на 5 (п`ять) років.
10.01.2020 позивачем подано рапорт ТВО начальника кадрового центру Збройних сил України полковнику Левченку В. вх. № 20, в якому вказав, що у нього закінчується 28.02.2020 контракт про проходження військової служби у Збройних силах України і просив звільнити його з 28.02.2020 у зв`язку із закінченням строку контракту. Від проходження військово-лікарської комісії на предмет з`ясування стану здоров`я відмовлявся. Просив направити на військовий облік до Солом`янського РВК м. Києва.
Відповідно до п. 233 Положення про проходження військової служби у Збройних Силах України, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) військовий комісаріат, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Поданий позивачем рапорт від 10.01.2020 містить вказані відомості.
14.02.2020 керуючись пунктом 236 Положення №1 153/2008, в якому визначено, що з військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом, перед їх звільненням проводиться бесіда з питань звільнення, тимчасово виконуючим обов`язки начальника Кадрового центру ЗС України проведено бесіду з позивачем, щодо питань звільнення його з військової служби.
Як вірно було встановлено судом першої інстанції, будь-які прохання та побажання від позивача під час співбесіди не надходили, як наслідок, вказане свідчить про бажання позивача звільнитися з лав Збройних сил України 28.02.2020, у зв`язку з закінченням контракту.
17.02.2020 на підставі вищезазначеного рапорту (від 10.01.2020 вх. № 20) та проведеної з позивачем бесіди (на підставі якого складено аркуш бесіди від 14.02.2020) тимчасово виконуючим обов`язки начальника Кадрового центру ЗС України, керуючись пунктом 1 додатку 19 Інструкції від 10.04.2009 № 170, відпрацьовано подання на звільнення позивача та направлено начальнику Головного управління персоналу - заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України.
17.02.2020 на підставі направлення лікаря (№ 640 від 14.02.2020, наказом начальника Кадрового центру Збройних Сил України (по стройовій частині) від 17.02.2020 № 37 позивач був направлений на стаціонарне лікування до Національного військово-медичного центру "Головний військовий клінічний госпіталь".
На підставі подання на звільнення позивача начальником Головного управління персоналу - заступником начальника Генерального штабу Збройних Сил України видано наказ (по особовому складу) від 27.02.2020 № 86, в якому пунктом 33 параграфу 5, відповідно підпункту "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" позивач був звільнений з військової служби у запас.
28.02.2020 позивачу, відповідно до пункту 33-1   Положення №1153/2008 наказом начальника Кадрового центру Збройних Сил України (по стройовій частині) від 28.02.2020 № 47 продовжено строк дії контракту у зв`язку з лікуванням (з 17.02.2020) у Національному військово-медичному клінічному центрі "Головний військовий клінічний госпіталь" м. Києва, на період лікування.
Як вбачається з матеріалів справи позивач, відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 185  проходив лікування у військовій частині НОМЕР_1 з 17.02.2020 та 06.03.2020 закінчив лікування та прибув до Кадрового центру Збройних Сил України.
По прибуттю 06.03.2020 позивача з стаціонарного лікування (з військово-медичного клінічного центру професійної патології особового складу Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ), виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 185 від 06.03.2020   пунктом 1.3 наказу (по стройовій частині) від 06.03.2020 № 53 позивач приступив до виконання обов`язків.
06.03.2020 позивачу було повідомлено про необхідність здачі справ та посади офіцера відділу супроводження автоматизованих систем управління Кадрового центру Збройних Сил України, на якій перебував позивач, у зв`язку із закінченням строку контракту.
Позивач в усній формі в присутності свідків відмовився здавати справи, посаду та як наслідок подання рапорту про здачу справ і посади - начальнику Кадрового центру Збройних Сил України, мотивуючи тим, що він вже звільнений наказом (по особовому складу) від 27.02.2020 № 86. Про вищезазначені події та відмову позивача Кадровим центром Збройних сил України було складено акт про відмову. 
На виконання пункту 2.9 глави 2 Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 26.05.2014 № 333, у Кадровому центрі ЗС України був виданий наказ (по стройовій частині) від 06 березня 2020 № 53, яким капітан ОСОБА_1 був виключений зі списків Кадрового центру Збройних Сил України та всіх видів забезпечення і направлений на військовий облік до Солом`янського районного у м. Києві військового.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладене та те, що рапорт, в якому ОСОБА_1 просив звільнити його з 28.02.2020 у зв`язку із закінченням строку контракту, позивачем написано особисто, а доказів написання вказаного рапорту під примусом без власної волі не надано, так як матеріали справи не містять відповідних звернень до керівництва, або заяв, поданих в порядку Кримінального процесуального кодексу, до органів поліції, прокуратури, тощо про застосування до нього відповідного психологічного або фізичного примусу з метою звільнення з роботи, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність дій відповідачів щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби з посади офіцера відділу супроводження автоматизованих систем управління Кадровою центру Збройних сил України та про правомірність оскаржуваних наказів.
Більше того, як вже зазначалось вище, у рапорті позивач вказав, що відмовляється від проходження військово-лікарської комісії, тобто реалізує надане п. 233 Положення №1153/2008 право звільнитися з військової служби.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2019 у справі № 804/117/17.
Доводи апелянта про те, що 06.03.2020 відповідачі не мали законних підстав для звільнення ОСОБА_1 з посади офіцера відділу супроводження автоматизованих систем управління Кадрового центру Збройних сил України, оскільки він на той час перебував на лікуванні, не беруться колегією суддів до уваги, так як з наявної в матеріалах справи виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 185 вбачається, що позивача було виписано - 06.03.2020 та цього ж дня позивач приступив до виконання обов`язків, що підтверджується наказом (по стройовій частині) від 06.03.2020 № 53.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.
Також, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині щодо зобов`язання Генерального штабу Збройних сил України поновити позивача в Збройних Силах України на посаді офіцера відділу супроводження автоматизованих систем управління Кадрового центру Збройних сил України та нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, оскільки є похідними від попередніх вимог, які вище визнані необґрунтованими.
Таким чином, враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог є правильними, а наведені апелянтом аргументи не заслуговують уваги з огляду на їх безпідставність.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
                                                 П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.04.2021 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                      Василенко Я.М. 

Судді                                                                                          Ганечко О.М.

                                                                                                    Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлений 07.06.2021.