ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
іменем України
19 травня 2021 року
м. Харків
справа № 623/2132/19
провадження № 22-ц/818/3377/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Котелевець А.В.,
суддів – Бурлака І.В., Хорошевського О.М., 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ЮНІВЕС»,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, – ОСОБА_3 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23 лютого 2021 року в складі судді Бєссонової Т.Д.,
у с т а н о в и в :
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» (далі- ПрАТ «СК«ЮНІВЕС»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, – ОСОБА_3 , про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо – транспортної пригоди (далі- ДТП).
Позов мотивовано тим, що 05 вересня 2018 року о 16 годині 40 хвилин в місті Ізюм Харківської області ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ-2121, державний номерний знак НОМЕР_1 , та причепом ХТЕ-810, державний номерний знак НОМЕР_2 , під час виїзду на нерегульоване перехрестя з вулиці Суходольська, не надав переваги в русі автомобілю BMW316, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , що рухався по головній дорозі, та скоїв зіткнення з транспортним засобом, чим порушив п. 6.11. Правил дорожнього руху.
Постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05 грудня 2018 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 09 січня 2019 року, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
В результаті ДТП його транспортний засіб було пошкоджено. Відповідно до звіту № 03/11/20184Ч дослідження спеціаліста - автотоварознавця автомобіля BMW 316, складеного 27 листопада 2018 року суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 , розмір матеріального збитку становить 86566,87 грн. 
28 лютого 2019 року ПрАТ «СК«ЮНІВЕС» виплачено страхове відшкодування у розмірі 44499,11 грн.
Вважає, що матеріальна шкода йому була відшкодована не в повному обсязі, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 просив стягнути 42067,76 грн матеріальної шкоди, витрати на оплату вартості професійної правничої допомоги у розмірі 3200,00 грн та 768,40 грн судового збору.
24 листопада 2019 року ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
Відзив мотивовано тим, що згідно з висновком автотехнічної експертизи від 08 січня 2019 року, проведеної в межах розгляду справи про адміністративне правопорушення експертами Харківського науково-дослідницьким інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, у ДТП , яке відбулося 05 вересня 2018 року 16 годині 40 хвилин в місті Ізюм Харківської області по вулиці Європейська, винні обидва водії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Вважає, що належним відповідачем по справі є ПрАТ «СК«ЮНІВЕС», оскільки ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну за вирахуванням франшизи становить 198000 грн. Автомобіль позивача є технічно знищеним, що враховано страховою компанією при виплаті страхового відшкодування, залишки транспортного засобу залишено у позивача, підстави для відшкодування шкоди винною особою відсутні.
Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 листопада 2019 року до участі у справі у якості відповідача залучено ПрАТ «СК«ЮНІВЕС»
21 січня 2020 року ОСОБА_5 – представник ПрАТ «СК«ЮНІВЕС» подав відзив на позов, в якому просив позовні вимоги залишити без задоволення.
Відзив мотивовано тим, що страхове відшкодування виплачено позивачу у встановлений законом строк, його розмір є обґрунтованим та визначеним у відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та умов договору страхування, укладеного з власником автомобілю ВАЗ-2121, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 франшизу у розмірі 1 000,00 грн та 18,29 грн судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що підстави для стягнення з винної особи матеріальної шкоди у розмірі 42067,76 грн відсутні, оскільки вказані збитки не перевищують межі страхового ліміту. З урахуванням вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та умов договору страхування з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1000 грн франшизи.
31 березня 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити у повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про погодження розміру страхового відшкодування є помилковим, оскільки заява про отримання страхової виплати не містить такої згоди. При звернення до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» йому було роз`яснено, що 42067,76 грн, як різниця між розміром шкоди та страховим відшкодуванням, має бути відшкодована ОСОБА_2 . У разі відсутності підстав для стягнення вказаних коштів з ОСОБА_2 , суд першої інстанції мав стягнути вказані кошти з іншого відповідача.
Інші учасники справи рішення суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву не скористались.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України). 
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23 лютого 2021 року за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників з підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України та частини першої статті 369 ЦПК України.
Матеріали справи свідчать, що 05 вересня 2018 року о 16 годині 40 хвилин в місті Ізюм Харківської області ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ-2121, державний номерний знак, НОМЕР_1 , та причепом ХТЕ-810, державний номерний знак, НОМЕР_2 , під час виїзду на нерегульоване перехрестя з вулиці Суходольська, не надав переваги в русі автомобілю BMW316, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по вулиці Європейська та скоїв з вказаним транспортним засобом зіткнення, чим порушив п. 6.11. Правил дорожнього руху.
Постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05 грудня 2018 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 09 січня 2019 року, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (т. 1, а. с. 27-29).
Згідно зі звітом №13/19 від 11 лютого 2019 року про визначення вартості утилізації автомобіля, ватрість утилізаціїї аавтомобіля BMW 316, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , становить 41336,61 грн ( т. 1, а. с. 159-170).
29 лютого 2019 року ПрАТ «СК«ЮНІВЕС» виплачено ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 44230,26 грн, що відповідно до розрахунку страхового відшкодування, який є додатком до страхового акту №ГО-12712/ДП від 11 лютого 2019 року є різницею між ринковою вартістю транспортного засобу на момент ДТП та вартістю залишків (т. 1, а. с. 172, 173).
Відповідно до звіту № 03/11/2018Ч дослідження спеціаліста-автотоварознавця, складеного 27 листопада 2018 року суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 , матеріальний збиток, завданий власникові BMW 316, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , на момент ДТП складає 86566,87грн, вартість відновленого ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу складає 262079,62 грн, коефіцієнт фізичного зносу (Ез) автомобіля BMW 316, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , складає: 0,70, ринкова вартість автомобіля BMW 316, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , на момент пошкодження складає 86566,87 грн( т. 1, а. с. 10-13).
Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною другою статті 22 ЦК встановлено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди.
Ліміт відповідальності страховика визначається умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного з власником (володільцем) транспортного засобу.
Відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована, урегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.
Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 цього Закону, відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.
У разі, якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро.
Отже, з аналізу змісту наведених норм можна дійти висновку, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є економічно необґрунтованим, витрати на ремонт перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. У разі, якщо власник не згоден із визначенням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця пригоди.
Поняття «франшиза» міститься у статті 9 Закону України «Про страхування» і його слід розуміти як частину збитків, що не відшкодовуються страховиком згідно з договором страхування.
Крім того, застосування франшизи передбачено статтею 12 Закону, згідно з якою розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 % від страхової суми, у межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Якщо внаслідок ДТП, що сталася з особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, а шкоди заподіяно майну, то згідно з вимогами абзацу 2 пункту 12.1 статті 12 та пункту 37.5 статті 37 Закону страхувальник або особа, відповідальність якої застрахована, має компенсувати позивачу суму франшизи в повному обсязі.
При ухваленні рішення про компенсацію шкоди за статтею 1194 ЦК України з урахуванням вимог вищезгаданої статті 30 Закону в суду відсутні підстави зобов`язувати потерпілого передати залишки транспортного засобу особі, яка застрахувала свою цивільну відповідальність (винному).
Встановивши, що транспортний засіб є фізично знищеним, позивачу страховиком правомірно відшкодована різниця між вартістю транспортного засобу до ДТП та вартістю залишків, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, оскільки підстав для стягнення 42067,76 грн з відповідачів відсутні та відшкодуванню підлягає лише франшиза у розмірі 1000 грн.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги щодо відшкодування шкоди ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» є необґрунтованими, оскільки Відповідно до звіту у № 03/11/2018Ч дослідження спеціаліста-автотоварознавця, складеного 27 листопада 2018 року суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 , транспортний засіб вважається знищеним, оскільки вартість відновлювального ремонту (262079,62 грн) перевищує ринкову вартість автомобіля до ДТП (86566,87 грн).
Розмір страхового відшкодування залежить також від того, визнає власник транспортний засіб фізично знищеним чи ні. У разі визнання його таким власнику відшкодовується шкода у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам, пов`язаним з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро.
З матеріалів справи не вбачається, що при зверненні до страхової компанії позивач визнав належний йому автомобіль фізично знищеним чи був згоден передати страховій компанії залишки транспортного засобу. Наданий ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» розрахунок розміру страхового відшкодування (з яким позивач погодився), свідчить про те, що він виконаний для випадку, коли потерпіла особа не визнає належний йому автомобіль фізично знищеним і не погоджується передати його залишки страховій компанії. З виплаченим страховою компанією розміром страхового відшкодування позивач погодився.
Таким чином позивачу страховиком правомірно визначено розмір страхового відшкодування, який становить різницю між вартістю транспортного засобу до ДТП та вартістю залишків, тобто 44230,26 грн, що відповідає положенням статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 30 січня 2019 року в справі № 753/21303/16-ц.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Щодо вимог позивача про стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3200 грн, то, оскільки суд першої інстанції питання про вказані судові витрати не вирішував, дане питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення додаткового рішення у справі відповідно до статті 270 ЦПК України, а не шляхом скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23 лютого 2021року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 
Повне судове рішення складено 19 травня 2021 року.
Головуючий                                                        А.В. Котелевець
Судді                                                                 І.В. Бурлака 
       О.М. Хорошевський