УХВАЛА

19 квітня 2021 року 
м. Київ
справа №  913/359/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Могил С.К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н.О., Случ О.В.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Фізичної особи-підприємця Матросова Вадима Миколайовича
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.02.2021
та рішення Господарського суду Луганської області від 22.10.2020
у справі № 913/359/20
за позовом керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області
до: Фізичної особи-підприємця Матросова Вадима Миколайовича
про стягнення 416053,12грн,

ВСТАНОВИВ:
23.03.2021 Фізична особа-підприємець Матросов Вадим Миколайович (надалі - ФОП Матросов В.М.) звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.02.2021 та рішення Господарського суду Луганської області від 22.10.2020 у справі № 913/359/20.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.03.2021 справу передано на розгляд колегії суддів у складі: Могил С.К. - головуючий, Волковицька Н.О., Случ О.В.
Вирішуючи питання чи підлягає постанова Східного апеляційного господарського суду від 16.02.2021 та рішення Господарського суду Луганської області від 22.10.2020 у даній справі касаційному оскарженню відповідно до приписів ст. 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для прийняття касаційної скарги ФОП Матросова В.М. до провадження з огляду на таке.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 
Згідно з ч. 5, 7 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2021 встановлений у розмірі 2 270 грн.
Предметом позову у цій справі є стягнення 416053,12 грн безпідставно збережених коштів у вигляді несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Можливість відкриття касаційного провадження у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятисот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб залежить від обставин конкретної справи, при наявності підстав, передбачених підпунктами "а"-"г" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України. При цьому тягар доказування наявності цих підстав покладається на скаржника.
Отже, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії господарських справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм і наявності обставин конкретної справи, передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України. 
Обґрунтовуючи підстави для відкриття касаційного провадження, передбачені п.п. "а" та "в" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, ФОП Матросов В.М. зазначає, що його касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозахисної практики, справа становить значний суспільний інтерес і має для нього виняткове значення. Посилається також на необхідність формування єдиної правозастосовчої практики.
Утім наведені в касаційній скарзі підстави жодним чином не обґрунтовано, а зміст касаційної скарги фактично зводиться до спроби переконати суд у неправильній оцінці судами попередніх інстанцій наявних у справі доказів, проте такі доводи не є достатніми для підтвердження наявності підстав для відкриття касаційного провадження у даній справі. 
Щодо посилання скаржника на наявність проблемних питань переходу обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у державному земельному кадастрі з Українського класифікатору цільового використання землі (УКЦВЗ, затверджено листом Держкомзему України від 24.04.1998, N 14-1-7/1205) на Класифікацію видів цільового призначення земель (КВЦПЗ, затверджено Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010, № 548, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 01.11.2010, № 1011/18306); зміною цільового призначення та навіть категорій земельних ділянок при зміні коду використання з УКЦВЗ на КВЦПЗ та податковими наслідками цього переходу, то вони відхиляються колегією суддів з огляду на відсутність будь-якого посилання скаржника на норми права, питання застосування яких має фундаментальне значення для формування єдиної правозахисної практики.
Крім того, вказаними доводами жодним чином не підтверджено того, що дана справа становить значний суспільний інтерес і має для нього виняткове значення.
Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені п.п. "а"-"г" п. 2 ч. 3 статті 287 ГПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб так і від суду, оскільки в іншому випадку буде порушено принцип "правової визначеності".
В частині четвертої статті 11 ГПК України зазначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. 
Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яка є джерелом права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства можуть бути більш суворішими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справі: "LevagesPrestationsServices v. France" № 21920/93, § 48 від 23.10.1996).
Враховуючи викладене, суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до процесу правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці ЄСПЛ та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
З урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ФОП Матросова В.М., оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 12, 234, 235, 287, 293 ГПК України, Суд 
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Матросова Вадима Миколайовича на постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.02.2021 та рішення Господарського суду Луганської області від 22.10.2020 у справі № 913/359/20.
2. Касаційну скаргу та додані до неї документи повернути скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.
Головуючий суддя                                                                           Могил С.К.  

Судді:                                                                                                  Волковицька Н.О.

                                                                                                           Случ О.В.