ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/19647/19                                                                      Суддя (судді) першої інстанції: Федорчук А.Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
                                     судді-доповідача    Кузьменка В. В.,
                                     суддів Василенка Я. М., Ганечко О. М.,
розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.11.2020, 
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у поновленні та перерахунку позивачу пенсії за вислугу років згідно із Законом України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 09 квітня 1992 року №2262-XII, з урахуванням змін у грошовому забезпеченні, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, починаючи з 28 березня 2019 року; 
- зобов`язати відповідача поновити, перерахувати та виплачувати позивачу пенсію за вислугу років згідно із Законом України № 2262-XII, з урахуванням змін у грошовому забезпеченні, передбачених Постановою №704, починаючи з 28 березня 2019 року; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати, пов`язані з розглядом справи. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
Доводи апелянта аналогічні, викладеним у позовній заяві, та обґрунтовані зокрема тим, що відповідачем безпідставно відмовлено позивачу у проведенні перерахунку пенсії відповідно до Постанови №704. Крім того, вказано, що суд першої інстанції не надав належної оцінки відмовам відповідача здійснити обчислення (перерахунок) пенсії позивача згідно з положеннями чинного законодавства з метою наступного його переведення на пенсію за вислугу років, виходячи з грошового забезпечення, обрахованого згідно з положеннями Постанови №704.
Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, листом відповідача від 15 квітня 2019 року №80202/03 у відповідь на заяву позивача, зареєстровану 29 березня 2019 року за №36584 щодо визначення можливого розміру пенсії відповідно до Закону України №2262-XII, повідомлено, що провести перерахунок можливого розміру пенсії відповідно до Закону України №2262-XII з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років, як визначено Постановою №103 можливість відсутня, оскільки рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року у справі №826/3858/18 визнано нечинними пункти 1, 2 Постанови №103 та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45 “Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393”.
Водночас, листом від 15 квітня 2019 року №80202/03  позивача також повідомлено, що у разі прийняття рішення щодо поновлення виплати пенсії позивачу відповідно до Закону України №2262-XII, – буде застосовано розмір грошового забезпечення, наявний у матеріалах пенсійної справи позивача. Можливий її розмір становитиме 2499,78 грн.
В подальшому листом відповідача від 05 серпня 2019 року №175488/02 у відповідь на адвокатський запит від 24 липня 2019 року №310-07/19 щодо пенсійного забезпечення позивача, повідомлено, що позивач перебуває на пенсійному обліку у відповідача. До 15 січня 2017 року позивач отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України №2262-XII, а з 16 січня 2017 року позивач отримує пенсію відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09 липня 2003 року №1058-IV (надалі по тексту – Закон України №1058-IV). 
Також зазначено, що листом  від 15 квітня 2019 року №80202/03 позивача вже було повідомлено, що у разі прийняття рішення щодо поновлення виплати пенсії позивачу відповідно до Закону України №2262-XII, – буде застосовано розмір грошового забезпечення, наявний у матеріалах пенсійної справи позивача, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”.
Вважаючи висновки та бездіяльність відповідача протиправними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не звертався до відповідача із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію за вислугу років, що, у свою чергу, є перешкодою для здійснення перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до Постанови №704, а отже у діяннях відповідача відсутні ознаки протиправності, про які зазначив позивач.
Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями ч. 3 ст.  2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8)    пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Суд першої інстанції при розгляді даного спору обґрунтовано вказав, що згідно листа Київського міського військового комісаріату від 09 вересня 2019 року №ВСЗ/3084, перевіркою бази даних Київського міського військового комісаріату встановлено, що позивач з 01 лютого 2017 року був знятий з обліку як військовий пенсіонер у зв`язку з переходом на інший вид пенсії.
Таким чином, починаючи з січня 2017 року позивач отримує пенсію за віком у відповідності до Закону України №1058-IV, що, зокрема, не заперечується останнім в апеляційній скарзі.
Разом з тим, позивачем при зверненні з даним позовом до суду не було надано копії листа від 28 березня 2019 року, адресованого відповідачу, в якому, зі слів позивача, він просив про поновлення виплати пенсії за вислугу років та її перерахунок.
Водночас, як зазначено у відзиві на позов та підтверджується змістом листів відповідача, заява позивача від 28 березня 2019 року містила лише прохання про визначення можливого розміру пенсії відповідно до Закону України №2262-XII. 
В Україні право на вибір пенсії передбачено статтею 10 Закону України №1058-IV, яка свідчить, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Виплати ж спеціальних видів пенсій (наукових, військових, пенсій чорнобильцям тощо) регулюються окремими спеціальними законами.
Так, умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, визначені Законом України №2262-XII.
Згідно зі статтею 1 Закону України №2262-XII, особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Перелік осіб, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону, визначний статтею 1-2 Закону України №2262-XII.
Статтею 7 Закону України №2262-XII, у свою чергу, передбачено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та    Закону України №1058-IV, призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України №2262-XII, і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України №1058-IV, яка визначається в    порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.
Як вже зазначено вище, відповідно до статті 10 Закону України №1058-IV особі, яка має право на різні види пенсій (за віком, по інвалідності та у зв`язку з втратою годувальника) призначається один із цих видів пенсії за її вибором. 
При цьому за власним бажанням можна змінити вид пенсії. Для того, щоб з`ясувати доцільність переходу з одного виду пенсій на інший, потрібно звернутися в управління Пенсійного фонду України, що виплачує пенсію.
Згідно з частиною 3 статті 45 Закону України №1058-IV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною 3 статті 45 Закону України №1058-IV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. 
Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує, що матеріали справи не містять доказів звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із з заявою про переведення із пенсії за віком на пенсію за вислугу років.
Оцінюючи заяву позивача від 10 лютого 2020 року, яка долучена до апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що така заява була відсутня в матеріалах справи при її розгляді в суді першої інстанції, що позбавило суд попередньої інстанції можливості оцінити такий доказ, що свідчить про відсутність підстав стверджувати про порушення ним норм матеріального чи процесуального права при розгляді даного спору.
Крім того, вказана заява від 10 лютого 2020 року, про яку вказано апелянтом, стосується надання перерахунку пенсії та не містить інформацію про те, що позивач бажає перейти з одного виду пенсії на інший. Так, у заяві позивач лише просить призначити (поновити) та виплачувати пенсію за вислугу років.
Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з даним позовом до суду першої інстанції в жовтні 2019 року, натомість вищевказана заява датована – 10.02.2020, тобто пізніше за дату звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо відсутності звернення позивача у встановленому порядку до органу Пенсійного фонду України із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший станом на момент звернення з даним адміністративним позовом до суду.
За наведених обставин, суд першої інстанції мотивовано вказав, що позивач не звертався до відповідача із заявою про його переведення з пенсії за віком на пенсію за вислугу років, що, у свою чергу, є перешкодою для здійснення перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до Постанови № 704. А тому, у діяннях відповідача відсутні ознаки протиправності, про які зазначив позивач, адже у останнього не виникли підстави для перерахунку пенсії за вислугу років, оскільки позивач на момент звернення до відповідача отримував пенсію за віком, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією посвідчення серії НОМЕР_1 . 
Отже, враховуючи те, що матеріали справи не містять доказів того, що позивачем вчинено необхідні дії для переведення його з одного виду пенсії на інший, то суд першої інстанції вірно погодився з правомірністю висновків Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в межах спірних правовідносин.
Колегія суддів зазначає, що позивачем в апеляційній скарзі не спростовано жодними доводами та доказами, які б відповідали вимогам ст.ст. 73 – 76 КАС України, факт порушення Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві вимог пенсійного законодавства при розгляді його звернень, а відтак підстав для задоволення позовних вимог колегією суддів також не встановлено.
Крім того, апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у позовній заяві, з урахуванням яких, суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга позивача не містить.
Надаючи оцінку кожному окремому доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,  -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.11.2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:                                                                        В. В. Кузьменко 
Судді:                                                                                           Я. М. Василенко
                                                                                                    О. М. Ганечко