Справа №589/4468/20 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Сидорчук О. М.	
Номер провадження 33/816/202/21 	Суддя-доповідач Рунов В. Ю. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України

08 квітня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., за участі секретаря судового засідання Шумарової О. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в   залі   суду в   м. Суми   справу   про    адміністративне      правопорушення № 589/4468/20 за апеляційною ОСОБА_1 на постанову судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 16.02.2021, якою 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 
визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення: 
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_2 , 

установив:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю складу правопорушення, оскільки він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, а був дуже втомлений після роботи. Проходити медичний огляд відмовився через те, що в фургоні т/з, який не зачинявся, знаходилися цінні речі, які могли бути втрачені поки він буде проходити огляд. Пройти огляд на місці зупинки т/з йому не пропонували, свідків для перевірки наданих ними пояснень суд не викликав, а справу розглянув у його відсутність. Зазначає, що не знав про складений відносно нього протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП і вважав, що підписував протокол за ст. 121 КУпАП. При цьому працює водієм, має трьох неповнолітніх дітей, яких виховує сам, є єдиним годувальником в родини. Одночасно порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки не був присутній при розгляді справи, копію постанови отримав 11.03.2021.
Постановою судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 16.02.2021 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн з позбавленням права керування т/з строком на один рік. Стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 454 грн.
Згідно постанови, 25.11.2020 о 21:50 в м. Новгород-Сіверському по вул. Шевченка водій ОСОБА_2 керував автомобілем ИЖ 27175, д. н. з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, млява мова), від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР.  
Вислухавши доводи ОСОБА_2 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності.
Вирішуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що цей строк пропущено ОСОБА_2 з поважних причин та підлягає поновленню, оскільки справа розглядалася без його участі, докази направлення копії судового рішення ОСОБА_2 у справі відсутні. При цьому ОСОБА_2 ознайомився зі справою 11.03.2021, а 15.03.2021 вже подав апеляційну скаргу.
Крім того, справа розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на засадах рівності перед законом і судом, який розглядає справу. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (ст. 248, ч. 1 ст. 268 КУпАП). При цьому необхідно зауважити, що своєчасним сповіщенням особи згідно вимог КУпАП є повістка, яка вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначається дата і місце розгляду справи (ч. 1 ст. 277-2 КУпАП), а при підготовці до розгляду справи суддя, крім іншого, вирішує таке питання: чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (п. 3 ст. 278 КУпАП).
Така засада судочинства як рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч. 1 ст. 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст. 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав (ст. 129 Конституції України, розділ I ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»), а тому суддею суду першої інстанції не був дотриманий конституційний принцип, що «ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередньо участь у судовому процесі, або позбавлений такого права», який також знайшов своє закріплення у рішенні КСУ від 12.04.2012 № 9-рп/2012 (справа про рівність сторін судового процесу), де формулюючи незаперечне право особи на судову присутність, Суд керувався правовими постулатами «доброї совісті» (bonae fidei), оскільки для громадян не може бути жодних перешкод об`єктивного характеру, якщо відбувається розгляд в суді індивідуально-конкретної справи.
Присутність особи, яка має право брати безпосередньо участь і виступати у суді, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, у передбачений законом строк і порядок оскаржити постанову у справі, є невід`ємним правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції, а для суддів усіх інстанції – важливим елементом законного і справедливого правосуддя. Принцип рівності сторін у процесі – у розумінні «справедливого балансу» між сторонами – вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі «Домбо Бехер Б.В. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands), заява № 14448/88); п. 38 рішення ЄСПЛ від 23.10.1996 у справі «Анкерль проти Швейцарії» (Ankerl v. Switzerland), заява № 17748/91). У іншій справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03, п. 26 і 29 рішення від 15.05.2008). ЄСПЛ констатував, що «принцип рівності сторін – один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду – передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. У провадженні, які розглядались, важливі процесуальні гарантії були відсутні та що ці процесуальні недоліки, у світлі обставин справи, були достатньо серйозними, щоб піддати сумніву справедливість провадження. Відповідно було порушення п. 1 ст. 6 Конвенції».
Вказані вимоги закону (ст. 2 КУпАП) не дотримані суддею суду першої інстанції і розгляд справи відбувся за відсутності належного повідомлення ОСОБА_2 про час та місце судового засідання, що унеможливило ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення через порушення особистих прав і законних інтересів зазначеної особи.
Так, 19.01.2021 розгляд справи було відкладено на 16.02.2021 і у цей день розглянуто у відсутність ОСОБА_2 . При цьому в матеріалах справи наявна інформація про його не повідомлення про дату, час та місце судового розгляду (19.01.2021 та 16.02.2021), що підтверджується поштовою довідкою про повернення рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою.   
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суддею суду першої інстанції істотно порушені вимоги процесуальних норм КУпАП, внаслідок чого постанова підлягає безумовному скасуванню з цих підстав, а апеляційна скарга у цій частині – задоволенню.
Разом з тим, під час апеляційного розгляду справи установлено, що 25.11.2020 о 21:50 в м. Новгород-Сіверський по вул. Шевченка водій ОСОБА_2 керував автомобілем ИЖ 27175, д. н. з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, млява мова), від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР, що крім протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 221239 від 25.11.2020, об`єктивно підтверджується наявними у справі доказами, а саме:
- письмовими поясненнями ОСОБА_2 , згідно яких він вживав спиртні напої після чого поїхав на роботу та був зупинений працівниками поліції за порушення ПДР, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився в присутності двох свідків;
- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , згідно яких ОСОБА_2 у їх присутності 25.11.2020 відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановлену законом порядку;
- розпискою ОСОБА_5 , згідно якої останній зобов`язується доставити т/з ИЖ 27175, д. н. з. НОМЕР_1 до місця стоянки;
- відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції, згідно яких водій ОСОБА_2 у присутності свідків відмовляється пройти огляд на стан сп`яніння, пояснюючи, що не бажає це робити.
Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому, досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на предмет їх достовірності та допустимості,  апеляційний   суд    вважає    за     можливе     використати    їх   як  доказ вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, оскільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у їх письмових поясненнях обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ним раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючі фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду. Письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_2 до відповідальності, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності. При цьому необхідно зауважити, що ОСОБА_2 , не оскаржувався факт присутності двох свідків при його відмові проходити огляд на стан сп`яніння у встановлений законом спосіб.
Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, крім іншого, настає за відмову особи, яка керує т/з, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, а тому поліцейським спочатку правильно установлені як факт керування т/з особою із ознаками сп`яніння, так і факт відмови цієї особи від проходження огляду щодо стану такого сп`яніння в присутності 2-х свідків. Оскільки зазначена норма матеріального закону є бланкетною, тобто відсилає до інших НПА чи підзаконних НПА, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, то у протоколі присутнє посилання на порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, процедура якого закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».
Таким чином, ОСОБА_2 щодо якого були підстави вважати, що він перебуває у стані сп`яніння, повинен був пройти відповідний огляд на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку, тому зазначена вище вимога поліцейського є законною і обґрунтованою, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O’Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього.
Враховуючи наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, факт вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, оскільки останній відмовився від проходження відповідно встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив п. 2.5 ПДР, а тому апеляційний суд вважає за необхідне визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні цього правопорушення.
Разом з тим, якщо справи відповідно КУпАП чи інших законів підвідомчі суду (судді) стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення. За цих обставин не може бути розпочато провадження в справі, а розпочате – підлягає закриттю (ч. 2 ст. 38, п. 7 ст. 247 КУпАП).
Зважаючи на те, що правопорушення вчинене 25.11.2020, то строк накладення стягнення сплинув 25.02.2021, внаслідок чого після скасування постанови судді суду першої інстанції провадження у справі стосовно ОСОБА_2 підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент апеляційного розгляду справи строку, передбаченого ст. 38 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП, –

постановив:

Поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 16.02.2021.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Постанову судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 16.02.2021 відносно ОСОБА_2 скасувати через порушення суддею суду першої інстанції норм процесуального права, а провадження у справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент апеляційного розгляду справи строку накладення стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  В. Ю. Рунов