П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/5960/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Гнап Д.Д.  
Суддя-доповідач -  Смілянець Е. С.   
30 квітня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Сапальової Т.В.  Капустинського М.М. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про  визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в жовтні 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в Хмельницький окружний адміністративний суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (відповідача), в якому просив:
- визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 14.04.2020 №1640-1374/К-03/8-2200/20 в зарахуванні до пільгового стажу за Списком №1 періоди роботи: з 22.08.1992 по 19.07.1994, з 20.07.2004 по 30.09.2004;
- зарахувати позивачу періоди роботи: з 22.08.1992 по 19.07.1994, з 20.07.2004 по 30.09.2004 до пільгового стажу за Списком №1 та провести перерахунок пенсії з дня її призначення з 04.07.2019.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що до пільгового стажу роботи за Списком №1 не зараховано періоди роботи на відповідних посадах:  з 22.08.1992 по 19.07.1994 оскільки вперше атестація по посаді слюсаря з ремонту реакторно-турбінного устаткування дільниці з ремонту насосів реакторного відділення цеху централізованого ремонту проведена 20.07.1999; з 20.07.2004 по 30.09.2004 оскільки наступна атестація по посаді слюсаря з ремонту насосів реакторного відділення цеху централізованого ремонту проведена 01.10.2004.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.
Згідно з положеннями ч. 3  ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства  України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Виходячи з приписів ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 03.07.2019 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком 1.
10.03.2020 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою щодо правильності обчислення пенсії та перерахунку пенсії із врахуванням періодів роботи: з 22.08.1992 по 19.07.1994 та з 20.07.2004 по 30.09.2004 до пільгового стажу за Списком №1.
При зверненні за призначенням та перерахунком пенсії позивач надав документи, уточнюючі пільговий характер роботи.
Згідно інформації викладеної в листі від 14.04.2020 №1640-1374/К-03/8-2200/20 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило позивача, що до пільгового стажу роботи за Списком №1 не зараховано періоди роботи на відповідних посадах:
- з 22.08.1992 по 19.07.1994 оскільки вперше атестація по посаді слюсаря з ремонту реакторно-турбінного устаткування дільниці з ремонту насосів реакторного відділення цеху централізованого ремонту проведена 20.07.1999;
- з 20.07.2004 по 30.09.2004 оскільки наступна атестація по посаді слюсаря з ремонту насосів реакторного відділення цеху централізованого ремонту проведена 01.10.2004.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.
Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, ст.  2  та ч. 4 ст.  242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так,  Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) визначені принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел.
Згідно з частиною першою статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (із змінами та доповненнями, далі - Закон № 1058-IV)   право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за   списком № 1   та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за   списком № 2   виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до   статті 27   та з урахуванням норм   статті 28   цього Закону.
Відповідно до п. "а" статті 13 Закону № 1058-IV на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 62 Закону № 1058-IV).
На виконання зазначеної норми постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).
Згідно пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Приписами пунктів 1, 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 №442 (далі Порядок №442) визначено, що атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.
Атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за №1451/11731 (далі Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
При цьому слід зазначити, що пунктом 4.2 Порядку №383 визначено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Таким чином, своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові та безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Як встановлено судом першої інстанції, згідно наказів від 16.03.1992 №129, від 20.07.1999 №622у, від 01.10.2004 №1525к, від 13.01.2005 №17к та №25к, від 25.12.2009 №1879, від 02.06.2014 №975 та від 27.05.2019 №1290к було проведено атестацію робочих місць, на яких працював позивач.
При цьому, атестація згідно наказу від 16.03.1992 №129 була проведена до прийняття постанови "Про Порядок проведення атестації  робочих місць за умовами праці" №442 від 1 серпня 1992 року, а тому здійснювати повторне проведення атестації не було необхідності.
Також встановлено, що згідно довідки від 29.05.2020 №48-25-242/5043 про проведення атестації робочого місця за умовами праці у ВП ХАЕС, на якому працював позивач, встановлено шкідливі умови праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах згідно Списку №1 з наданням пільг і компенсацій, зокрема, доплата за умови праці, додаткова відпустка, скорочена тривалість робочого тижня, лікувально - профілактичне харчування.
Крім того, у даній довідці зазначено, що кваліфікаційні обов`язки, місця їх виконання та умови праці на робочому місці за період з 01.07.1990 по 19.08.2019 не змінювались. В зазначені періоди позивач працював впродовж повного робочого дня в шкідливих умовах праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах згідно з Списком №1.
Разом з тим, як вірно зазначено судом першої інстанції, враховуючи те, що позивач працював за професією, пільговий характер роботи якої підтвердився проведеною атестацією 16.03.1992 №129, тобто до прийняття Постанови КМ України від 01.08.1992 №442 та продовжив роботу за цією ж професією після проведення атестації, і при цьому кваліфікаційні обов`язки, місця їх виконання та умови праці позивача не змінювалися, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що спірний період підлягає зарахуванню до пільгового стажу та врахуванню для визначення розміру пенсії за результатами попередньої атестації.
Водночас слід зазначити, що факт проведення, так і своєчасність проведення атестації робочих місць за умовами праці не залежить від працівників і не може позбавити особу її конституційного права на соціальний захист, зокрема, на призначення пенсій за віком на пільгових умовах за наявності всіх інших підстав, передбачених законодавством для реалізації такого права.
Таким чином, наявність атестації робочого місця не може бути визначальною обставиною, яка обумовлює право позивача на пільгову пенсію, зважаючи на наявність записів у його трудовій книжці та довідок, які підтверджують факт роботи повний робочий день на посадах, які передбачено списком №1 та характер роботи, яка дає підстави для призначення пільгової пенсії.
Крім того, у справі №520/15025/16-а Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Зважаючи на вищевикладене, відмова Головного управління Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області від 14.04.2020 №1640-1374/К-03/8-2200/20 в зарахуванні до пільгового стажу за Списком №1 періоди роботи: з 22.08.1992 по 19.07.1994, з 20.07.2004 по 30.09.2004 є протиправною та підлягала скасуванню.
Положеннями статті 245 КАС України визначено, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.
З метою відновлення порушеного права позивача,  зважаючи на визнання протиправною  відмову відповідача від 14.04.2020 №1640-1374/К-03/8-2200/20 (дискреційні повноваження) в зарахуванні до пільгового стажу за Списком №1 спірні періоди роботи, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано зобов`язано відповідача зарахувати позивачу періоди роботи: з 22.08.1992 по 19.07.1994, з 20.07.2004 по 30.09.2004 до пільгового стажу за Списком №1 та провести перерахунок пенсії з дня її призначення з 04.07.2019.
Доводи апеляційної скарги про пропущення строків щодо звернення позивачем до суду колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як зазначено в позові, про порушення своїх прав позивачу стало відомо з листа відповідача від 14.04.2020, а даний позов подано 01.10.2020, тобто в межах строку, передбаченого ст.122 КАС України.
Також слід зазначити, що згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 24 грудня 2020 року у справі № 510/1286/16-а про те, що: "... визначаючи початок перебігу строку звернення до адміністративного суду, важливо встановити той момент, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення її прав. У спорах, що виникають з органами ПФУ, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу ПФУ відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.
Разом з тим, відповідно до вимог статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 у справі N 815/1226/18 (провадження N 11-1206апп19) та відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України підлягає врахуванню судом при вирішенні даної справи.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат, колегія суддів виходить з наступного.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються положеннями Закону України "Про судовий збір".
Згідно частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Дійсно, абзацом другим частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Одночасно суд наголошує, що перевіряючи правильність сплати позивачем судового збору та визначаючи кількість вимог немайнового характеру, звернених до суду, суд має брати до уваги, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (зокрема, скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їхнього вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою.
Аналогічний висновок щодо застосування положень частини першої статті 6 Закону України «Про судовий збір» та частини другої статті 245 КАС України у їхньому логічному взаємозв`язку викладений також й у постановах Верховного Суду від 05.06.2020 в справі № 280/5161/19, від 11.12.2019 у справі № 320/6996/18, від 25.11.2019 в справі № 280/4269/18, від 12.11.2019 у справі № 640/21330/18, а також в постанові Верховного Суду України від 14.03.2017 у справі № 21-3944а16.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом в якому просив визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 14.04.2020 №1640-1374/К-03/8-2200/20 в зарахуванні до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №1 періоди роботи: з 22.08.1992 по 19.07.1994, з 20.07.2004 по 30.09.2004, а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи: з 22.08.1992 по 19.07.1994, з 20.07.2004 по 30.09.2004 до пільгового стажу за Списком №1 та провести перерахунок пенсії з дня її призначення з 04.07.2019.
Тобто, на думку суду апеляційної інстанції визнання протиправним та скасування рішення відповідача щодо відмови в зарахуванні пільгового стажу є похідними одна від одної, а зобов`язання вчинити дії є іншою позовною вимогою. Позивачем під час звернення до суду сплачено судовий збір за дві позовних вимоги, що є правильним і такі витрати відповідно до частини 1 статті 139 КАС України підлягають стягненню з відповідача.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  про задоволення позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сапальова Т.В.    Капустинський М.М.