Постанова
Іменем України                            
 
19 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 554/4768/19
провадження № 61-12446св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач), Яремка В. В.,
 
учасники справи:
позивач - Державне комунальне житлово-експлуатаційне підприємство «Будівельник»,  
відповідачі: Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація 
№ 2» Полтавської міської ради, ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Державного комунального житлово - експлуатаційного підприємства «Будівельник» на постанову Полтавського апеляційного суду від 29 липня 
2020 року у складі колегії суддів: Пилипчук Л. І., Абрамов П. С., 
Бондаревська С. М.,
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2019 року Державне комунальне житлово - експлуатаційне підприємство «Будівельник» (далі - ДК ЖЕП «Будівельник»), в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Рибаченка М. П., звернулося до суду з позовом до Комунального підприємства «Житлово - експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради (далі - КП «ЖЕО № 2), ОСОБА_1 про визнання недійсним договору найму та виселення.
 
На обґрунтування позовних вимог зазначало, що в межах процедури ліквідації 
ДК ЖЕП «Будівельник», розпочатої на підставі постанови Господарського суду Полтавської області від 08 грудня 2011 року, ліквідатором-арбітражним керуючим Рибаченком М. П. встановлено наявність на балансі та у повному господарському віданні підприємства гуртожитку, розташованого за адресою: 
АДРЕСА_1 .
 
У квартирі АДРЕСА_3 указаного гуртожитку зареєстрована ОСОБА_1 . Реєстрація відповідачки проведена на підставі договору найму, укладеного 27 вересня 
2018 року між КП «ЖЕО №2» та ОСОБА_1 .
 
Зазначав, що вселення ОСОБА_1 у спірну квартиру гуртожитку є неправомірним та здійсненим КП «ЖЕО №2» без достатніх правових підстав, оскільки зазначене підприємство не мало права розпоряджатись майном 
ДК ЖЕП «Будівельник», у тому числі приймати рішення щодо укладення договорів найму житлового фонду ДК ЖЕП «Будівельник». Крім того, вселення відповідачки до зазначеного житлового приміщення відбулося за відсутності відповідного ордеру, без укладення договору найму такого житлового приміщення із ДК ЖЕП «Будівельник», більш того, ОСОБА_1 не перебувала у трудових відносинах з ДК ЖЕП «Будівельник», із заявою про одержання службового жилого приміщення не зверталася, на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, не перебувала.
 
Посилаючись на наведене, позивач просив визнати недійсним договір найму житлового приміщення від 27 вересня 2018 року, а саме квартири 
АДРЕСА_3 , укладеного між КП «ЖЕО №2» та ОСОБА_1 , виселити її із вказаної квартири без надання іншого житлового приміщення.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21 лютого 2020 року позовні вимоги ДК ЖЕП «Будівельник», в особі ліквідатора-арбітражного керуючого Рибаченка М. П., задоволено. 
 
Визнано недійсним договір найму квартири 
АДРЕСА_3 , від 27 вересня 2018 року, укладеного між КП «ЖЕО № 2» та ОСОБА_1 .
 
Виселено ОСОБА_1 із житлового приміщення - квартири АДРЕСА_3 , без надання іншого житлового приміщення.
 
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірний гуртожитокобліковується на балансі ДК ЖЕП «Будівельник», КП «ЖЕО №2» не є його власником та розпорядником, а тому не мало повноважень на укладення договорів найму щодо житлового фонду ДК ЖЕП «Будівельник». ОСОБА_1 не перебувала на квартирному обліку та у контрольних списках громадян, які потребують поліпшення житлових умов, відносно неї не приймалось рішення про надання їй квартири 
АДРЕСА_3 , договору найму з ДК ЖЕП «Будівельник» відповідачка не укладала. Ураховуючи наведене, а також те, що вселення ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_3 відбулося за відсутності виданого їй ордера, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання оспорюваного договору найму зазначеного житлового приміщення недійсним та виселення відповідачки із самоправно зайнятого нею житлового приміщення з підстав, передбачених статтею 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).
 
Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 06 травня 2020 року вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Полтавського апеляційного суду від 29 липня 2020 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 лютого 2020 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що спірний гуртожиток є комунальною власністю м. Полтави, в особі Полтавської міської ради, балансоутримувача зазначеного гуртожитку є КП «ЖЕО №2», у зв`язку із чим ДК ЖЕП «Будівельник» немає права оспорювати договір найму, укладений між 
КП «ЖЕО №2» та ОСОБА_1 , а також порушувати питання про виселення відповідачки із спірного житла.
 
Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи 
 
У серпні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ДК ЖЕП «Будівельник», у якій ліквідатор підприємства - арбітражний керуючий Рибаченко М. П., просив скасувати постанову Полтавського апеляційного суду від 29 липня 2020 року, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Як на підставу касаційного оскарження, заявник посилався на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, зокрема вказував на те, що апеляційний суд застосував норми права без урахування висновків викладених у постановах Верховного Суду України від 12 червня 2007 року у справі № 4/793, від 25 лютого 2015 року у справі № 6-14цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 14-181цс18, Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 916/723/15-г, від 27 березня 2018 року у справі № 916/1979/15, від 18 грудня 2019 року у справі 
№ 761/29966/16-ц, а також на порушення судом норм процесуального права, зокрема не дослідження наявних у справі доказів, що призвело до неповного встановлення обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, ухвалення судового рішення на підставі недопустимих доказів.
 
Касаційна скарга обґрунтована посиланнями на те, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що перебування майна на балансі підприємства не свідчить про наявність у нього права власності на таке майно. Полтавська міська рада не здійснила необхідних дій для прийняття у комунальну власність об`єктів житлового фонду, що перебувають на балансі позивача, не оформила та не підписала акт приймання-передачі майна, а тому не набула права розпорядження зазначеним нерухомим майном. Апеляційний суд дійшов безпідставного висновку про те, що спірний гуртожиток не перебуває на утриманні ДК ЖЕП «Будівельник» за відсутності у справі доказів, які б спростовували аргументи позивача. Належність спірного гуртожитку ДК ЖЕП «Будівельник» на праві повного господарського відання встановлено судовими рішеннями Господарського суду Полтавської області у справах № 8/172 та № 8/471-21/1 про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, які перебувають на балансі ДК ЖЕП «Будівельник», та про визнання зазначеного підприємства банкрутом.
 
Наданий ОСОБА_1 типовий договір найму від 21 жовтня 2010 року, укладений з директором ДК ЖЕП «Будівельник» ОСОБА_2, є фіктивним, оскільки ОСОБА_2 ніколи не перебував у трудових відносинах з позивачем, а з 2003 року щодо ДК ЖЕП «Будівельник» розпочато процедуру санації та призначено керуючого санацією, а тому саме він мав повноваження діяти від імені підприємства. Посилання відповідачки на реєстрацію за спірною адресою її батька ОСОБА_3 є безпідставними, оскільки реєстрацію місця проживання власного відомчого житлового фонду до 11 грудня 2015 року здійснювало безпосередньо ДК ЖЕП «Будівельник», у картотеці якого відсутні дані щодо реєстрації з 1993 року ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 . Реєстрація місця проживання ОСОБА_1 за указаною адресою відбулася на підставі договору найму житлового приміщення від 
27 вересня 2018 року, укладеного з КП «ЖЕО №2», а тому безпідставним є її посилання на постановлення її на реєстраційний облік у зазначеній квартирі з дозволу основного квартиронаймача - її діда ОСОБА_4 . Позивач не укладав з відповідачкою договору найму жилого приміщення в гуртожитку та не видавав ордер на вселення до спірної квартири. Крім того, ОСОБА_1 не працювала і не працює у позивача, а тому немає законних підстав для користування житловою площею, яку зайняла самоправно, та підлягає виселенню на підставі статті 116 ЖК УРСР.
 
Апеляційний суд на зазначені обставини належної уваги не звернув, не встановив дійсних обставин правовідносин у справі, а отже не вирішив спір відповідно до вимог закону.
 
У листопаді 2020 року до Верховного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу, у якій відповідачка просила поновити пропущений строк для подання відзиву на касаційну скаргу, посилаючись на те, що копії ухвали про відкриття касаційного провадження та касаційної скарги вона отримала після закінчення встановленого судом строку для подання відзиву.
 
Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
 
З матеріалів касаційного провадження убачається, що ОСОБА_1 отримала копію ухвали про відкриття касаційного провадження та копію касаційної скарги з додатками 18 листопада 2020 року, тоді як визначений судом строк для подачі відзиву встановлено до 10 листопада 2020 року. Ураховуючи зазначене, наявні підстави для продовження їй встановленого судом строку для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що касаційна скарга ДК ЖЕП «Будівельник» є необґрунтованою. У грудні 2019 року вона дізналась, що квартира, у якій вона проживає разом зі своїм малолітнім сином зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_5 на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 липня 2019 року. За час оскарження нею указаного судового рішення, спірна квартира була відчужена спочатку на користь ОСОБА_6 , а згодом передана за актом 
приймання-передачі у власність Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавське Житлово-експлуатаційне підприємство «Будівельник». З огляду на зазначене ДК ЖЕП «Будівельник» не є учасником спірних правовідносин, суд не вирішував питання про його права та обов`язки, оскільки на час розгляду справи спірна квартира не перебувала ні у його власності, ні на праві повного господарського відання. Зазначала, що договір найму спірного житлового приміщення, вона укладала з ДК ЖЕП «Будівельник», підписантом якого є ОСОБА_2 , який був керівником Управлінської житлової компанії, яка на договірних засадах виконувала функції з управління майном ДК ЖЕП «Будівельник» та мала право на укладення договорів найму. Спірну квартиру у 1986 році отримував ще її дід ОСОБА_4 , вона проживає у ній з дня свого народження, а тому відсутні підстави для її виселення.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з місцевого суду.
 
Справа надійшла до Верховного Суду 23 листопада 2020 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2021 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.
 
За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що постановою Господарського суду Полтавської області від 08 грудня 2011 року у справі № 8/471-23/1 визнано 
ДК ЖЕП «Будівельник» банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатора.
 
Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 19 липня 2012 року у справі № 8/471-23/1 встановлено, що будинки у кількості 39 одиниць, які розташовані у м. Полтаві, у тому числі будинок за адресою АДРЕСА_1 , обліковуються на балансі ДК ЖЕП «Будівельник», відносяться до об`єктів житлового фонду, підлягають передачі до відповідної територіальної громади без додаткових умов у встановленому Законом України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» порядку. Зобов`язано Полтавську міську раду прийняти до комунальної власності територіальної громади м. Полтави без додаткових умов об`єкти житлового фонду у м. Полтава, в тому числі гуртожиток по АДРЕСА_1 ,які обліковуються на балансі банкрута - ДК ЖЕП «Будівельник».
 
Рішенням Полтавської міської ради від 25 вересня 2014 року «Про внесення змін до рішення дев`ятнадцятої сесії Полтавської міської ради п`ятого скликання від 
11 вересня 2007 року «Про надання згоди на прийняття до комунальної власності міста жилих будинків ЖЕП «Будівельник» на виконання ухвали Господарського суду Полтавської області від 19 липня 2012 року, надано згоду на прийняття у комунальну власність територіальної громади в особі Полтавської міської ради від ДК ЖЕП «Будівельник» 39 житлових будинків та 8 гуртожитків, згідно з додатком; КП «ЖЕО №2» наділено повноваженнями балансоутримувача вказаних у додатку об`єктів, з метою їх експлуатації.
 
Згідно з протоколом зборів співвласників багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , від 15 березня 2018 року, зборами співвласників прийнято рішення про визначення 
КП «ЖЕО №2» управителем вказаного будинку.
 
Відповідно до пунктів 2.3.15 та 5.4.6 Статуту КП «ЖЕО № 2» підприємство має право на укладення договорів найму житла у гуртожитках, що є власністю територіальної громади м. Полтави, підготовлює із споживачами договори найму житла у гуртожитках, що є власністю територіальної громади м. Полтави.
 
27 вересня 2018 року між КП «ЖЕО №2», в особі начальника Ландара О. М., що діє на підставі Статуту (наймодавець), з одного боку, і громадянкою 
ОСОБА_1 (наймач), з іншого боку, на підставі рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради від 15 серпня 2013 року № 120 та статті 61 ЖК УРСР, укладено договір, відповідно до якого наймодавець надає наймачу ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї кімнати житловою площею 12,53 кв. м, загальною площею 34,69 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 .
 
27 вересня 2018 року КП «ЖЕО № 2» видало ОСОБА_1 довідку № 1379 про те, що вона є основним квартиронаймачем зазначеної вище квартири.
 
На підставі зазначеного вище договору найму житлового приміщення та довідки КП «ЖЕО № 2», а також заяви ОСОБА_1 про реєстрацію місця проживання від 05 жовтня 2018 року, Управлінням реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради зареєстровано ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_3 .
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування
 
Вивчивши матеріали справи, доводи касаційної скарги та відзиву, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ДК ЖЕП «Будівельник» підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Згідно зі статтею 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.
 
За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
 
Правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).
 
З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.
 
Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. 
 
Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.
 
Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі, належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ і міст Полтавської області відповідно до рішення дев`ятнадцятої сесії Полтавської міської ради «Про надання згоди на прийняття до комунальної власності міста житлових будинків ЖЕП «Будівельник» від 11 вересня 2007 року, в редакції рішення Полтавської міської ради від 25 вересня 2014 року, є комунальною власністю міста Полтави, а його балансоутримувачем є КП «ЖЕО № 2». Оскільки спірне житлове приміщення не є власністю ДК ЖЕП «Будівельник», суд дійшов висновку, що позивач не має права оспорювати договір найму житлового приміщення в указаному гуртожитку.
 
Зазначеного висновку апеляційний суд дійшов помилково, оскільки у матеріалах справи відсутні докази передачі спірного гуртожитку до комунальної власності міста Полтави та в управління Полтавської міської ради. Зокрема з наявної у матеріалах справи інформації Управління майном Полтавської області від 
28 жовтня 2002 року, спірний гуртожиток знаходився на балансі ДК ЖЕП «Будівельник» та належав до спільної власності територіальних громад, сіл, селищ і міст Полтавської області (комунальної власності).
 
Належність гуртожитку, розташованого по 
АДРЕСА_1 , до об`єктів комунальної власності в особі власника - територіальної громади сіл, селищ, міст Полтавської області, та перебування у повному господарському віданні ДК ЖЕП «Будівельник», підтверджується обставинами, встановленими в ухвалі Господарського суду Полтавської області від 19 липня 2012 року у справі № 8/471-23/1 про визнання позивача банкрутом.
 
Цією ж ухвалою Господарського суду суд зобов'язав Полтавську міську раду прийняти до комунальної власності територіальної громади м. Полтави без додаткових умов, серед інших, гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 , який обліковується на балансі банкрута ДК «ЖЕП «Будівельник».
 
Рішенням Полтавської міської ради від 25 вересня 2014 року «Про внесення змін до рішення дев`ятнадцятої сесії Полтавської міської ради п`ятого скликання від 
11 вересня 2007 року «Про надання згоди на прийняття до комунальної власності міста жилих будинків ЖЕП «Будівельник» на виконання ухвали Господарського суду Полтавської області від 19 липня 2012 року, надано згоду на прийняття у комунальну власність територіальної громади в особі Полтавської міської ради від ДК ЖЕП «Будівельник» 39 житлових будинків та 8 гуртожитків, згідно з додатком; КП «ЖЕО №2» наділено повноваженнями балансоутримувача вказаних у додатку об`єктів, з метою їх експлуатації.
 
Згідно з інформацією Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради від 18 травня 2020 року 
№ 010601/13/1387, гуртожиток за адресою: 
АДРЕСА_1 на балансі КП «ЖЕО №2» не перебуває, на підставі протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку КП «ЖЕО №2» визначено лише його управителем.
 
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 12 липня 2019 року у справі № 554/1893/19 за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_7 до ДК ЖЕП «Будівельник», в особі ліквідатора Рибаченка М. П., про визнання права власності на нерухоме майно, у тому числі на квартиру 
АДРЕСА_3 , встановлено, що Полтавська міська рада не виконала вимоги ухвали господарського суду Полтавської області від 19 липня 2012 року, об`єкти житлового фонду та гуртожитки у м. Полтаві, які обліковуються на балансі банкрута - ДК «ЖЕП «Будівельник», до комунальної власності територіальної громади м. Полтави не прийняла.
 
Постановою Полтавського апеляційного суду від 03 березня 2020 року скасовано рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 липня 2019 року в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на квартиру 
АДРЕСА_3 , з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову. Встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає у спірній квартирі, яка була надана її діду 
ОСОБА_4 на підставі наказу начальника Управління внутрішніх справ виконавчого комітету Полтавської обласної Ради народних депутатів від 
27 серпня 1986 року № 272, який надав згоду на постановку її на квартирний облік у зазначеній квартирі.
 
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (частина п`ята статті 82 ЦПК України). 
 
Суд апеляційної інстанції на зазначені обставини увагу не звернув та не урахував, що передача гуртожитків, які обліковуються на балансі ДК ЖЕП «Будівельник» повинна здійснюватися у порядку визначеному Законом України» Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» (акти приймання-передачі, рішення комісії тощо).
 
Частинами п`ятою, шостою статті 7 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» визначено, що передача об`єктів права державної та комунальної власності оформляється актом приймання-передачі, який підписується головою і членами комісії. Форма акта приймання-передачі затверджується Кабінетом Міністрів України. Право власності на об`єкт передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі, а у випадках, передбачених законом, - з дня державної реєстрації такого права.
 
За змістом пунктів 9, 10 Положення про порядок передачі об`єктів права державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 вересня 19989 року №1482, передача майна здійснюється в місячний термін з дня прийняття рішення про передачу. Передача оформляється актом приймання-передачі за формою згідно з додатком до Порядку подання та розгляду пропозицій щодо передачі об`єктів з комунальної у державну власність та утворення і роботи комісії з питань передачі об`єктів у державну власність, затвердженого цією постановою. Акт складається у чотирьох примірниках, підписується головою і членами комісії та затверджується органом, який створив комісію. Право на управління об`єктом передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі. 
 
Відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
 
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
 
У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження виконання Полтавською міською радою ухвали Господарського суду Полтавської області від 19 липня 2012 року про прийняття нею до комунальної власності територіальної громади м. Полтави гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який обліковується на балансі банкрута - ДК «ЖЕП «Будівельник».
 
Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову  ДК ЖЕП «Будівельник» у зв`язку з відсутністю у нього права оспорювати договір найму спірного житлового приміщення, укладеного з ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції не встановив кому належить спірний гуртожиток та у чиєму управлінні він перебуває, не перевірив відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомості,  не надав оцінки наявним у справі доказам вселення її у квартиру 
АДРЕСА_3 на підставі нотаріально посвідченої згоди квартиронаймача - її діда ОСОБА_4 .
 
Без установлення зазначених обставин, що мають істотне значення для справи, правильно вирішити спір про наявність чи відсутність у відповідачки правових підстав для проживання у спірній квартирі, та її виселення з підстав, передбачених статтею 116 ЖК УРСР, неможливо.
 
Відповідно до частин першої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржуване рішення зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства та завданням цивільного судочинства не відповідає, оскільки суд неповно з`ясував фактичні обставини справи, належно не дослідив та не надав правової оцінки зібраним у справі доказам.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно з підпунктом першим частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
 
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ураховує тривалість розгляду зазначеної справи у суді, разом з тим, оскільки до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин справи, надання оцінки та переоцінки доказів, зазначене унеможливлює ухвалення нового судового рішення у справі. 
 
Ураховуючи наведене, постанова Полтавського апеляційного суду від 29 липня 
2020 року підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Державного комунального житлово - експлуатаційного підприємства «Будівельник» задовольнити.
 
Постанову Полтавського апеляційного суду від 29 липня 2020 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                            О. В. Ступак
 
Судді:                                                                                     І. Ю. Гулейков
 
С. О. Погрібний
 
Г. І. Усик
 
В. В. Яремко