ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 599/422/21	Головуючий у 1-й інстанції Іваницький О.Р. 	
Провадження № 22-ц/817/539/21 	Доповідач - Парандюк Т.С.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Парандюк Т.С. 
суддів -  Дикун С. І., Храпак Н. М., 
за участю секретаря — Боднар Р.В. 
та сторін — ОСОБА_1 та її 
представника ОСОБА_2 , представника 
Зборівського РВ ДВС Південно-Західного 
міжрегіонального управління Міністерства 
юстиції (м. Івано-Франківськ) Максимова Ю.І. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 599/422/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Зборівського районного суду Тернопільської області від 11 березня 2021 року, ухваленого суддею Іваницьким О.Р. у справі за поданням начальника Зборівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспорта громадянки України для виїзду за кордон, 
В С Т А Н О В И В:
       у березня 2021 року начальник Зборівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Бідось Г.С. звернулася до суду із поданням в якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки с. Гаї за Рудою Зборівського району Тернопільської області.
       Подання обґрунтовує тим, що на виконанні у Зборівському районному відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) знаходиться виконавче провадження № 48034598 з виконання виконавчого листа: № 2-68/2011, виданого 02.06.2015 року Сокальським районним судом Львівської області про стягнення боргу на загальну суму 61640 гривень в користь ОСОБА_3 . 
       Вжитими виконавцем заходами встановлено, що боржнику належить на праві власності марка ТЗ: FORD Модель ТЗ: НОМЕР_1 : легковий рік виробництва ТЗ: НОМЕР_2 , який оголошено в розшук 28.12.2020 р. у зв`язку із відсутністю його за місцем реєстрації боржника. На запит виконавця Державною прикордонною службою України листом від 28.12.2020 р. повідомлено про те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_3 , не перетинала державний кордон України за прізвищем ОСОБА_5 . Однак, в період примусового виконання змінювала неодноразово прізвище на ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 . На сьогоднішній день боржником борг не сплачено, декларацію не надано, будь - яких дій спрямованих на його виконання не здійснено.
       Ухвалою Зборівського районного суду Тернопільської області від 11 березня 2021 року подання начальника Зборівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон задоволено повністю.
       В апеляційні скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Войнарський А.Й. просить скасувати ухвалу Зборівського районного суду від 11  березня 2021 року та відмовити у задоволені подання начальника Зборівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.
       В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_1 адвокат Войнарський А.Й. зазначив, що ухвала суду першої інстанції винесена із порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.
       Як вбачається з ухвали суду першої інстанції вона є невмотивованою, оскільки як підставу задоволення подання про тимчасове обмеження в праві виїзду за кордон виключно зазначено, що “ ОСОБА_4 не виконує зобов`язання покладені на неї судовим рішенням”.
       Варто зазначити, що Закон України “Про виконавче провадження” наділяє державного виконавця широким колом повноважень, зокрема щодо встановлення майнового стану боржника, які фактично не були реалізовані, а саме отримання відповідей про майновий стан боржника, а також відсутні відомості про факт ухилення від виконання даного рішення суду.
       Тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням та має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення суду.
       Звертаючись до суду державний виконавець не довів, що боржник безпідставно ухиляється від виконання рішення суду, не вжив заходів для належного виконання рішення суду в межах наданих Законом державному виконавцеві повноважень, не долучив будь-яких інших доказів, що свідчать про навмисне чи інше свідоме ухилення боржника від виконання обов`язків. Окрім того, враховуючи розмір боргу, з урахуванням вжитих заходів державним виконавцем та їх співмірності, суд не врахувавши дані обставини помилково задовольнив подання.
       Зборівський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвокат Войнарського А.Й. в якому зазначив, що державний виконавець діяв у спосіб визначений Законом України “Про виконавче провадження”.
       З метою виявлення майна належного боржнику державним виконавцем неодноразово вчинялись запити в реєструючі органи, однак згідно відповідей будь-якого майна належного боржнику і на яке слід звернути стягнення не виявлено. 
       Державним виконавцем неодноразово проводились перевірки майнового стану боржника за зареєстрованим місцем проживання, та встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 , вказаною у виконавчому документі проживає у житловому будинку мати боржника та син, з`ясовано, що боржник ОСОБА_8 за місцем реєстрації періодично не проживає, точна адреса місця її перебування не відома, майна належного боржнику на праві власності на яке слід звернути стягнення, по місцю реєстрації не виявлено, про що складено акт державного виконавця від 16.09.2020 року.
       Окрім цього, з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що боржником надавались пояснення від 19.01.2016 року та 14.07.2016 року, де ОСОБА_1 вказувала, що будь-яким рухомим та нерухомим майном на праві власності не володіє, доходів не отримує та зобов`язується здійснювати регулярні проплати, щодо погашення заборгованості.
       Боржнику неодноразово надсилались виклики державного виконавця, але всі листи повертались за закінченням терміну зберігання.
       12.02.2021 року державним виконавцем скеровано подання про оголошення розшуку боржника, ухвалою № 599/236/21 від 24.02.2021 року боржника оголошено в розшук. На адресу відділу 30.03.2021 року надійшло повідомлення відділення поліції № 2 (м. Зборів) Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, про те, що оперативно-розшукові заходи припинено у зв`язку з встановленням місця перебування ОСОБА_1 . Після чого боржник 02.03.2021 року з`явилась у відділ Державного виконавчої служби та надала пояснення.
       Станом на сьогоднішній день, державними виконавцями вживаються всі заходи щодо безумовного вчинення всіх передбачених законом дій та недопущення порушень вимог чинного законодавства, для забезпечення фактичного та повного виконання виконавчого документа за рішенням Сокальського районного суду № 2-68/2011 від 02.06.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики в сумі 61640 грн.
       У зв`язку з відсутністю будь - якого майна та джерел доходу, з метою забезпечення фактичного виконання державним виконавцем неодноразово скеровувались подання про обмеження боржника у праві виїзду за кордон, а саме 11.12.2015 року та 04.05.2018 року. На даний час заборгованість погашено в сумі 4888,34 грн. 
       Боржником не вживається жодних заходів з метою погашення заборгованості за виконавчим листом № 2-68/2011 від 02.06.2015 року. Заборгованість станом на 07.05.2021 року - 56751,19 грн.
       У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Войнарський А.Й. апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладених в ній.
       Представник Зборівського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Максимова Ю.І. апеляційної скарги не визнала, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.
       Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
       Задовольняючи подання начальника Зборівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), суд першої інстанції виходив з того, що боржник ОСОБА_1 добровільно не сплачує борг, не бажає виконувати зобов`язання, ніяких заходів щодо його виконання не здійснює та фактично своєю бездіяльністю свідомо ухиляється від виконання судового рішення.
       З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.
       Судом встановлено, що на виконанні у Зборівському районному відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) знаходиться виконавче провадження № 48034598 з виконання виконавчого листа: № 2-68/2011, виданого 02.06.2015 року Сокальським районним судом Львівської області про стягнення боргу на загальну суму 61640 гривень в користь ОСОБА_3 .. 
       Згідно отриманих відповідей, боржнику належить на праві власності марка ТЗ: FORD Модель ТЗ: ESCORT 1.8 СL категорія ТЗ: легковий рік виробництва ТЗ: НОМЕР_2 , який оголошено в розшук 28.12.2020 р. у зв`язку із відсутністю його за місцем реєстрації боржника.
        На запит виконавця Державною прикордонною службою України листом від 28.12.2020 р. повідомлено про те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_3 , не перетинала державний кордон України за прізвищем ОСОБА_5 з 31.12.2019 по 11.02.2021 роки.
       Відповідно до повідомлення Державної міграційної служби України від 24.12.2020 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має паспорт громадянина України для виїзду за кордон: серії НОМЕР_4 виданий 30.01.2020 року органом Зборівський РС УДМС України в Тернопільській області.
       Згідно з інформацією ВОМІРМП УДМС у Тернопільській області ОСОБА_1 зареєстрована в селі Гаї за Рудою Зборівського району Тернопільської області.
       Із відповіді Зборівського РБТІ від 16.02.2021 року вбачається про відсутність зареєстрованого майна на праві власності за ОСОБА_4 , що й підтверджується нею у всіх її поясненнях, відповіді Держгеокадастру відділу у Зборівському районі - відсутність інформації щодо зареєстрованих земельних ділянок на ОСОБА_9 .
       В силу ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
       Закон України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.
       Пунктом 5 частини 1 статті 6 Закону України “Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України” право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язання або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
       Згідно із п 19 ч. 3 ст. 18 Закону України “Про виконавче провадження”, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
       При цьому, під ухиленням слід розуміти не тільки пряму активну відмову, а й пасивне небажання, несприяння, не вчинення дій, бездіяльність обов`язку, покладеного на особу рішенням суду. 
       Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.
       Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному, чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків, у зв`язку з чим і здійснюється примусове виконання.
       Це також є підставою для звернення виконавця з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
       На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Обов`язок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.
       Боржнику неодноразово надсилались виклики державного виконавця про зобов`язання ОСОБА_4 з`явитися до виконавця за адресою, вказаною у виконавчих документах, але всі листи повертались “за закінченням терміну зберігання”. В апеляційній інстанції ОСОБА_4 не заперечувала щодо надходження на її адресу повідомлень із ДВС, однак її мати про це не повідомляла.
        ОСОБА_1 надавала пояснення від 19.01.2016 року, 14.07.2016 року та 02.03.2021 року де вказувала, що будь-яким рухомим та нерухомим майном на праві власності не володіє, доходів не отримує. 
       Також, 21 січня 2016 року ОСОБА_8 до відділу ДВС Зборівського районного управління юстиції подала заяву (коли вперше вирішувалось питання щодо обмеження її виїзду за кордон за поданням державного виконавця), у якій просила не накладати на неї обмеження у праві виїзду закордон, так як таким обмеженням її буде позбавлено доходів та можливості сплачувати заборгованість. Вразі дозволу виїзду за кордон, де вона працевлаштується, зобов`язувалась регулярно, щомісячно частинами погашати свою боргову заборгованість (а.с. 18). Однак даних зобов`язань скаржниця не виконує по сьогоднішній день, що нею не заперечується.
       В апеляційній інстанції ОСОБА_4 вказала, що тричі змінюючи прізвища та ні разу не повідомляла про це працівників ДВС, не доводила до їх відому, що працює за кордоном, знаючи, що має боргові зобов`язання перед ОСОБА_3 .
       Ухвалою Зборівського районного суду від 14 травня 2018 року відмовлено у поданні головного державного виконавця ДВС про тимчасове обмеження у виїзді за межі України Войтина ОСОБА_10 (друге подання).
        ОСОБА_4 , знаючи про те, що державним виконавцем вживаються заходи щодо виконання рішення і двічі відмовлено у поданні про обмеження у праві виїзду її за кордон, на протязі шести років не вживала жодних заходів з метою погашення заборгованості в сумі 56751, 19 грн за виконавчим листом № 2-68/2011 від 02.06.2015 року. 
       Докази у справі достовірно та об`єктивно вказують на те, що ОСОБА_1 свідомо ухиляється (неодноразова зміна прізвища та перебування на роботі за кордоном і не повідомлення про це працівників ДВС, чим позбавляла їх можливості щодо вжиття заходів для виконання рішення суду) від виконання зобов`язань, покладених на неї судовими рішеннями.
       Посилання в апеляційній скарзі на недоведеність факту ухилення ОСОБА_1 від виконання судового рішень та відсутність підстав для обмеження її у праві виїзду за межі України є голослівними та в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України недоведеними і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, які встановлені судом першої інстанції на підставі доказів, що надані державним виконавцем, оцінку яким було надано. 
       Разом з тим встановлено, що боржник повідомлена про наявність відкритого виконавчого провадження, що підтверджуються її поясненнями від 19.01.2016 року, 14.07.2016 року, 02.03.2021 року та будь-яких дій на виконання рішення суду не вчиняє. Однак в період примусового виконання змінювала неодноразово прізвище із ОСОБА_6 на ОСОБА_7 та ОСОБА_5 . На сьогоднішній день боржником борг не сплачено, декларацію не надано, будь-яких дій спрямованих на виконання рішення суду не здійснює. Крім того, в апеляційній інстанції ОСОБА_4 пояснила, що сплачувати борг не має коштів, оскільки по стану здоров`я не може працювати. Однак будь-яких належних та допустимих підтверджуючих на це доказів не пред`явила. У визначеному законодавством порядку їй група інвалідності не встановлена, що нею не заперечується.
       В апеляційній інстанції ОСОБА_4 надала карту побуту, яка дає їй право проживання та працевлаштування у Польщі з 08.06.2020 до 26.06.2023 роки. В апеляційній інстанції ОСОБА_4 не заперечувала щодо факту її проживання у Польщі.
       21 серпня 2019 року ОСОБА_8 зареєструвала шлюб із ОСОБА_11 , отримавши прізвище — ОСОБА_4 . 
       Згідно довідки-характеристики, виданої старостою с. Гаї за Рудою № 62/1 від 21.12.2020 року ОСОБА_4 чотири рази була одружена з громадянами нашої держави та вийшла заміж за громадянина Польщі. Зареєстрована разом із матір`ю та своїм сином. Вихованням сина займається мало. Практично весь час перебуває за кордоном, лише періодично навідується додому (а.с.12).
       Посилання в апеляційній скарзі на порушення прав заявника не заслуговують на увагу, оскільки застосоване до боржника тимчасове обмеження ґрунтується на законі, переслідує одну з легітимних цілей, передбачених ч. 3 ст 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, знаходиться у справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом, тобто є пропорційним меті його застосування. На думку колегії суддів таке обмеження сприятиме виконанню ОСОБА_1 своїх зобов`язань.         Доказів існування у боржника об`єктивних причин для не виконання судового рішення в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції боржником не надано і таких відомостей не здобуто. Тому, боржником не доведено, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання покладених судовим рішенням зобов`язань. 
       Крім того, тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України є дієвою юридичною санкцією, яка в даному випадку стимулюватиме боржника до виконання рішень суду. 
       Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України (стаття 124 Конституції). 
       У справі «Soering vs UK» від 7 липня 1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.
       Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.
       Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що державним виконавцем вжито усіх необхідних заходів, щоб боржник у добровільному порядку виконала рішення суду та сплатила борг ОСОБА_3 , проведено відповідні виконавчі дії з метою розшуку майна боржника та коштів. Боржник не здійснила належних і достатніх заходів щодо добровільного виконання рішення суду, не повідомила про виникнення обставин, що зумовлюють обов`язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, і у матеріалах справи відсутні належні, достатні і допустимі докази вчинення ОСОБА_1 належних дій щодо виконання у повному обсязі своїх зобов`язань у виконавчому провадженні і матеріалами виконавчого провадження підтверджується факт свідомого її ухилення від виконання рішення суду, через що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.
       Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, тому підстав для її скасування не вбачається. 
       Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
               Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, 

       П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Ухвалу Зборівського районного суду Тернопільської області від 11 березня 2021 року — залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
       Повний текст постанови складено 18 червня 2021 року.

Головуюча                                                                        Т.С. Парандюк

Судді:                                                                         С.І. Дикун

                                                                                Н.М. Храпак