Постанова
Іменем України
13 травня 2021 року
м. Київ
справа № 645/784/20
провадження № 61-2246св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Калараша А. А. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Ткачука О. С.,
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: Харківська міська рада, Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора, 
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2020 року у складі судді Горпинич О. В. та постанову Харківського апеляційного суду 
від 13 січня 2021 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Кругової С. С., Тичкової О. Ю., у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, заінтересовані особи: Харківська міська рада, Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст заяви
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, в обґрунтування якої посилався на те, що у його паспорті серії НОМЕР_1 , який виданий Фрунзенським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області від 16 листопада 2000 року, його прізвище, ім`я по батькові записані, як « ОСОБА_1 ». Разом із тим, у свідоцтві про народження серії НОМЕР_2 , що видане 05 серпня 1955 року бюро ЗАГС Качановичського району м. Харкова, зазначено російською мовою, що він « ОСОБА_1 », який народився 
ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харкові. Дані про батьків зазначено російською мовою: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_3 . Батьки мали ще одного сина (старшого брата позивача) - ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
(Далі по тексу різниця написання прізвища « ОСОБА_5 » та « ОСОБА_6 » пов`язана з відповідними документами, в яких прізвище вказано із зазначеною відмінністю).
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого міським ЗАГС м. Харкова (записи зроблені російської мовою) батько « ОСОБА_2 » помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що в книзі реєстрації актів про смерть 13 березня 1993 року зроблено запис № 4082. У зв`язку зі смертю батька рішенням виконавчого комітету Фрунзенської районної ради народних депутатів м. Харкова Харківської області від 19 листопада 
1996 року № 258/22 визнано наймачем трикімнатної окремої квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , з якою укладено договір найму з включенням до нього й сина ОСОБА_1 . 
Відповідно до свідоцтва про право власності від 23 листопада 2000 року, виданого Центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради, вищевказана квартира на праві спільної сумісної власності належала заявнику та його матері.
Згідно з довідкою дільниці № 55 КП «Жилкомсервіс» № 2472 від 13 серпня 2013 року ОСОБА_3 та її сини: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . 
Мати ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після її смерті заявник та його брат ОСОБА_4 в установленому законом порядку прийняли спадщину, яка відкрилася після смерті матері, оскільки обидва були зареєстровані в цій квартирі. Ні заявник, ні ОСОБА_4 за життя не оформлювали в нотаріальному порядку своє право на спадщину. 
Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 34834372 від 13 серпня 2013 року до Спадкового реєстру Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори за його зверненням внесено реєстраційний запис № 54878287 про реєстрацію спадкової справи № 593/2013. 
Брат заявника ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . Спадкоємцем першої черги за законом після смерті останнього є його син ОСОБА_7 , який на час смерті батька не проживав з ним та ніколи не був зареєстрований за місцем реєстрації останнього. В установлений законом шестимісячний строк після відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 його син не подав заяву про прийняття спадщини в порядку, передбаченому статтею 1269 ЦК України. 
13 серпня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері та брата, проте йому було відмовлено у здійсненні цих нотаріальних дій у зв`язку з тим, що в свідоцтві про його народження по батькові « ОСОБА_8 » не співпадає із даними паспорта - « ОСОБА_9 ». Крім того, була зареєстрована заява сина брата - 
ОСОБА_7 про прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_4 на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_7 про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Разом із тим, зазначене рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2013 року скасовано рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 18 січня 2017 року та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_7 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. 
Посилаючись на те, що встановлення факту родинних відносин є необхідним для отримання свідоцтва про спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3 та брата ОСОБА_4 , просив суд задовольнити заяву та встановити відповідний факт, що має юридичне значення.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 вересня 
2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні заяви про встановлення факту родинних відносин, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не надано суду доказів  того, що нотаріус у встановленому порядку виніс постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність підтвердження факту родинних відносин між спадкодавцями і спадкоємцем, що свідчить про порушення прав та змушує звертатися до суду за їх захистом. Крім того, заявником не доведено факту невизнання чи порушення його спадкових прав та необхідності їх захисту в судовому порядку шляхом встановлення факту родинних відносин.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Харківського апеляційного суду від 13 січня 
2021 року, з урахуванням ухвали від 21 січня 2021 року про виправлення описки, рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2020 року скасовано.
Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин залишено без розгляду.
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що факт, про встановлення якого просить заявник, не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки із поданої заяви встановлено, що існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.
Встановлення факту родинних відносин необхідно заявнику для належного оформлення права на спадщину, а тому, враховуючи те, що з моменту смерті ОСОБА_3 та  ОСОБА_4 до звернення ОСОБА_1 до суду з цієї заявою сплинуло більше одного року, з урахуванням права Харківської міської ради звернутися до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою відповідно до вимог статті 1277 ЦК України, апеляційний суд вважав, що між Харківською міською радою та заявником існує спір про право, у зв`язку з чим заява підлягає залишенню без розгляду в порядку положень статті 294 ЦПК України.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
13 лютого 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова 
від 29 вересня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду 
від 13 січня 2021 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 01 березня 2021 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
У квітні 2021 року справу № 645/784/20 передано до Верховного Суду. 
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 
400 ЦПК України). 
Як на підставу касаційного оскарження  ОСОБА_1 посилається на пункт 1 частини другої статі 389 ЦПК України та зазначає, що судом апеляційної інстанції застосовано положення статті 1277 ЦК України без урахування правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах 
від 14 березня 2019 року у справі № 523/16155/17, від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17, від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19.
Так, відповідно до висновку Верховного Суду справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження у випадку, якщо особа звертається з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права та обов`язки інших осіб. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися із заявою про встановлення цих фактів за правилами окремого провадження.
Судом апеляційної інстанції зазначеного не враховано та не надано належної оцінки доказам у справі, що підтверджують факт того, що заявник є єдиним спадкоємцем після смерті матері та брата та прийняв спадщину, оскільки постійно з ними проживав.
Доводи інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження 
серії НОМЕР_4 липня 1955 року народився  ОСОБА_1 (російською мовою), батьками якого записані  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (російською мовою) (а. с. 9).
Згідно зі свідоцтвом про народження, наданим суду, також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився  ОСОБА_12 (російською мовою), батьками якого записані  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (російською мовою).
У паспорті громадянина України серія НОМЕР_1 записано, що він виданий громадянину України -   ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а. с. 6).
Зі свідоцтва про смерть № НОМЕР_5 , вбачається, що ОСОБА_2 (російською мовою) помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 10).
ОСОБА_14 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_6 ) (а. с. 11).
Зі свідоцтва про смерть серія НОМЕР_7 встановлено, що 
ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_4 (а. с. 12).
Рішенням № 258/22 від 19 листопада 1996 року виконавчого комітету Фрунзенської районної ради народних депутатів м. Харкова визнано наймачем трикімнатної квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_14 . Начальнику житлової експлуатаційної дільниці № 198 зазначено про необхідність укласти договір найму на трикімнатну квартиру з ОСОБА_14 , до договору найму включити сина ОСОБА_1 (а. с. 14).
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23 листопада 
2000 року, реєстраційний № 8-00-199629, ОСОБА_14 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 (а. с. 13).
З довідки КП «Жилкомсервіс» дільниця № 55 встановлено, що ОСОБА_14 (російською мовою) була зареєстрована за адресою: 
АДРЕСА_2 . Разом із нею на день смерті були зареєстровані: син ОСОБА_1 , син ОСОБА_15 (російською мовою).
Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2013 року у справі № 645/1586/13 задоволено позов ОСОБА_7 та визначено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_4 (а. с. 19). Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 18 січня 2017 року (а. с. 20-24), залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 
від 12 липня 2017 року (а. с. 25-27), заочне рішення скасовано та відмовлено в задоволенні позову.
У листі про надання копії матеріалів спадкової справи відокремленого підрозділу Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори зазначено про те, що спадкові справи після смерті ОСОБА_2 , 
ОСОБА_4 не заводилися. За заявою ОСОБА_1 13 серпня 2013 року була заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_14 
(а. с. 63-65).
Постановою державного нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори від 20 листопада 2020 року відмовлено ОСОБА_1 
у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_14 
у зв`язку з відсутністю підтвердженого факту родинних відносин 
зі спадкодавицею (а. с. 111).
Постановою приватного нотаріуса Алекаєва З. Б. від 18 листопада 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що заявником не подано повний пакет документів на підтвердження факту родинних зв`язків зі спадкодавцем 
(а. с. 112).
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Перевіривши доводи касаційної скарги у межах та з підстав касаційного перегляду, вивчивши аргументи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, 
що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: встановлення факту родинних відносин із  ОСОБА_14 та ОСОБА_4 , у порядку окремого провадження заявник ОСОБА_1 вказував на те, що встановлення вказаного факту є необхідним для отримання свідоцтва про спадщину за законом.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Пунктом 5 частини другої вказаної норми передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.
Таким чином, юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Суддя відмовляє в відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).
Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, в разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.
Якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.
Тобто, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов'язаний із порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Скасовуючи рішення суду першої інстанцій та залишаючи без розгляду заяву  ОСОБА_1 , апеляційний суд виходив із того, що встановлення факту родинних відносин необхідно заявнику для належного оформлення права на спадщину після смерті ОСОБА_14 та  ОСОБА_4 , що свідчить про наявність спадкового спору між заявником та органом місцевого самоврядування стосовно спадкового майна після смерті ОСОБА_14 та  ОСОБА_4 . Таким чином, виявивши спір про право, апеляційний суд відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України дійшов обґрунтованого та законного висновку про наявність підстав для залишення заяви без розгляду.
Схожий за змістом висновок у спірних правовідносинах щодо наявності спору про право викладено в постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 464/3523/18, від 31 березня 2021 року у справі 
№ 330/626/20.
Доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним судом правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 14 березня 2019 року у справі № 523/16155/17, колегією суддів відхиляються, оскільки предметом перегляду в касаційному порядку у зазначеній справі була ухвала суду апеляційної інстанції про закриття апеляційного провадження у зв`язку з поданням апеляційної скарги особою, права, свободи, інтереси та (або) обов`язки якої не вирішувалися рішення суду першої інстанції.
Доводи про неврахування судом апеляційної інстанції правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі 
№ 302/991/19, є безпідставними, оскільки фактичні обставини справ, правове обґрунтування та підстави заявлених вимог не є тотожними.
У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі 
№ 200/14136/17, на яку в касаційні скарзі посилається ОСОБА_1 ,   зроблено аналогічний висновок про наявність спору про право та залишено заяву без розгляду, що свідчить про помилкове тлумачення заявником норм права.
Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про залишення заяви без розгляду та звертає увагу ОСОБА_1 на те, що він не позбавлений права звернутися з відповідним позовом у порядку позовного провадження.
Посилання касаційної скарги на підстави для скасування рішення суду першої інстанції є безпідставними, оскільки вказане рішення було скасовано оскаржуваною постановою апеляційного суду, що свідчить про відсутність предмету оскарження (в частині рішення суду першої інстанції).
Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження апеляційним судом та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Харківського апеляційного суду від 13 січня 2021 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                            А. А. Калараш
 
І. В. Литвиненко
 
О. С. Ткачук