ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" травня 2021 р.           Справа№ 910/3704/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Сітайло Л.Г.
суддів:            Андрієнка  В.В. 
          Пашкіної С.А. 
 
секретар судового засідання – Бовсунівська Л.О.
учасники справи згідно з протоколом судового засідання
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Спецтехресурс”
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю “Північно-Український Будівельний Альянс”
про забезпечення позову
у справі №910/3704/21 (суддя Данилова М.В.) 
за позовом    Товариства з обмеженою відповідальністю “Північно-Український Будівельний Альянс”
до 1. Міністерства оборони України 
    2. Товариства з обмеженою відповідальністю “Спецтехресурс”
про визнання недійсним контракту, - 
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Північно-Український Будівельний Альянс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України та Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецтехресурс» про визнання недійсним державний контракт укладеного між відповідачами по об`єкту «Реконструкція технічної території арсеналу (шифр - РТ-Ц-58) ІІ-ІІІ черга».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний державний контракт визначає необхідність проведення тих робіт, які вже є предметом державного контракту №362/5/18/1 від 17.05.2018 року та порушує права позивача.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Північно-Український Будівельний Альянс» б/н від 30.03.2021 року про вжиття заходів забезпечення позову задоволено частково.
Зупинено дію Державного контракту, укладеного між Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецтехресурс», по об`єкту «Реконструкція технічної території арсеналу (шифр - РТ-Ц-58) II - III черга», а саме: «Реконструкція технічної території військової частини НОМЕР_1 (яка дислокується в с. Цвітоха, Славуцького району Хмельницької області») друга та третя черги до   вирішення спору по суті. В іншій частині заяви відмовлено.
Частково задовольняючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що є необхідність застосувати захід забезпечення позову, шляхом зупинення дії Державного контракту укладеного між Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецтехресурс» по об`єкту «Реконструкція технічної території арсеналу (шифр - РТ-Ц-58) II - III черга», а саме: «Реконструкція технічної території військової частини НОМЕР_1 (яка дислокується в с. Цвітоха, Славуцького району Хмельницької області») друга та третя черги до      вирішення спору по суті, оскільки саме цей захід забезпечення позову є розумним та адекватним відносно заявленого позову. Також, суд встановив збалансованість інтересів сторін, шляхом накладення заборони на списання коштів з особового рахунку позивача, в тому, що відповідач зможе стягнути заборгованість за нарахуваннями штрафних санкцій після винесення рішення по справі, у разі відмови в задоволенні позову, а позивач в свою чергу не буде позбавлений коштів в господарській діяльності на період розгляду справи.
Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецтехресурс» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 скасувати, у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити повністю.
В апеляційній скарзі апелянт зазначив, що суд першої інстанції, не з`ясувавши узгодженості предмета та підстав позову, з якими позивач звернувся до суду, і заходів до забезпечення позову, що полягали в зупиненні дії Державного контракту, вжив заходи до забезпечення позову, які мають ознаки вирішення спору по суті. Так, забезпечуючи позов у даній справі, місцевий господарський суд не врахував того, що зупинивши дію контракту та заборонивши таким чином відповідачам виконувати вказаний Державний контракт, суд фактично поставив під сумнів правомірність укладання оспорюваного правочину та спонукав сторін до невиконання умов договору.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецтехресурс» у справі №910/3704/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя – Сітайло Л.Г., судді: Пашкіна С.А., Андрієнко В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2021 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 13.05.2021.
11 травня 2021 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Північно-український будівельний альянс" надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останнє заперечило проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просило ухвалу місцевого господарського залишити без змін.
12 травня 2021 року від Товариства з обмеженою відповідальністю “Спецтехресурс” надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
13 травня 2021 року від Міністерства оборони України надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2021 розгляд справи відкладено до 20.05.2021.
20 травня 2021 року від Міністерства оборони України надійшли пояснення по справі.
Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням правил ст. ст.   269,   270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила наступне.
Відповідно до   ст. 136 ГПК України   господарський суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачені   ст. 137 цього Кодексу,   заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
За змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.
Згідно з ч.1   ст. 73 ГПК України   доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1   ст. 137 ГПК України   позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6)      зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7)       передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1- 9 цієї частини.
Отже, із аналізу положень ст.ст.   136,   137 ГПК України   вбачається, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів.
Так, за приписами ч. 1   ст. 74 ГПК України   кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.
Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Статтею 204 ЦК України   передбачено, що правомірність правочину презюмується.
Закріплена зазначеною статтею   ЦК України   презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили; у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Згідно з ч. 1 та 4      ст. 215 ЦК України      підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою      статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін      або інша заінтересована особа      заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.
Статтею 13 ЦК України      встановлені межі здійснення цивільних прав. Відповідно до зазначеної статті Кодексу цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав, особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.
Як зазначалось вище, Товариство з обмеженою відповідальністю «Північно-Український Будівельний Альянс» (позивач) звернулось з позовом до Міністерства оборони України та Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецтехресурс» про визнання недійсним державного контракту, укладеного між відповідачами по об`єкту «Реконструкція технічної території арсеналу (шифр - РТ-Ц-58) ІІ-ІІІ черга».
Як вбачається з поданої заяви про забезпечення позову, заявник зазначив про те, що будь-які намагання залучення Міністерством оборони України інших осіб для здійснення робіт, які передбачені чинним Державним контрактом №362/5/18/1 від 17.05.2018 року, шляхом укладення нового Державного контракту є неправомірними і матимуть наслідки, окрім незаконності таких дій з огляду на чинність відповідного Контракту №362/5/18/1 від 17.05.2018 року, ще і негативні фінансові наслідки та повторне виділення коштів з державного бюджету на ті самі роботи.
Таким чином, оскільки в даному випадку заявник фактично звернувся до суду із позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку мала застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав. Зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (наведена правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 по справі № 910/1040/18).
Частково задовольняючи заяву про забезпечення позову суд зазначив про необхідність застосувати захід забезпечення позову шляхом зупинення дії Державного контракту укладеного між Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецтехресурс» по об`єкту «Реконструкція технічної території арсеналу (шифр - РТ-Ц-58) II - III черга», а саме: «Реконструкція технічної території військової частини НОМЕР_1 (яка дислокується в с. Цвітоха, Славуцького району Хмельницької області») друга та третя черги до      вирішення спору по суті.
Так, заборона відповідачу вчиняти певні дії, як процесуальний захід забезпечення позову, має на меті обмежити активну поведінку особи щодо якої вживається такий захід, шляхом встановлення судом певного зобов`язання особи, яке виникає безпосередньо з відповідного процесуального документа (ухвали суду про забезпечення позову) та покликане забезпечити виконання ймовірного судового рішення про задоволення позову та забезпечує ефективний захист, поновлення порушених прав позивача. 
Водночас, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (ч. 11   ст. 137 ГПК України).
З огляду на зазначені положення, суд зобов`язаний з`ясувати, чи тотожні за змістом заявлені заходи забезпечення позову заявленим позовним вимогам та не повинен вживати заходів до забезпечення позову, якщо здійснення таких заходів забезпечення позову практично є задоволенням заявлених позовних вимог, і при цьому спір не вирішується по суті.
Колегія суддів зазначає, що враховуючи предмет та підстави позову, запропонований позивачем спосіб забезпечення позову має ознаки часткового вирішення спору по суті, оскільки фактично зводиться до застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину.
Так, зупиняючи дію Державного контракту, суд першої інстанції фактично поставив під сумнів правомірність укладання оспорюваного правочину та спонукав сторін до невиконання умов договору.
Колегія суддів звертає увагу, що оскаржуваний правочин є чинним, а зобов`язання за цим договором є правомірними та мають виконуватись сторонами відповідно до його умов. 
   Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про обґрунтованість заяви про забезпечення позову та про наявність підстав для її задоволення, оскільки запропонований заявником спосіб забезпечення позову, в даному випадку, має ознаки вирішення справи по суті, що свідчить про порушення вимог ч. 11 ст. 137 ГПК України.
За таких обставин ухвалу Господарського суду міста Києва від      06 квітня 2021 року щодо задоволення заяви позивача про забезпечення позову  не можна вважати законною та обґрунтованою, в зв`язку з чим остання підлягає скасуванню. Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Керуючись ст.   ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Спецтехресурс” задовольнити.
2.Скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від      від      06 квітня 2021 року у справі №910/3704/21.
3.Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю “Північно-Український Будівельний Альянс” про забезпечення позову.
4.Матеріали оскарження ухвали у справі №910/3704/21 повернути до Господарського суду міста Києва.
5.Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
          Повний текст постанови складено 24.05.2021.

Головуючий суддя                                                            Л.Г. Сітайло 

Судді                                                                                В.В.Андрієнко

                                                                                С.А. Пашкіна