УХВАЛА

19 травня 2021 року 
м. Київ
Справа №  908/1674/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульського Г.М. - головуючого, Краснова Є.В., Уркевича В.Ю., 
розглянувши матеріали касаційної скарги Приватного акціонерного товариства "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання"
на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 11.03.2021
за заявою Приватного акціонерного товариства "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання"
про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Центрального апеляційного господарського суду від 16.09.2020 
за позовом Бердянської міської ради
до  Приватного акціонерного товариства "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - 1) Фонд державного майна України,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: 2) ОСОБА_1 ,
3) ОСОБА_2 ,
4) ОСОБА_3 ,
про  передачу гуртожитку у комунальну власність територіальної громади,
ВСТАНОВИВ:
30.03.2021 (згідно з поштовими відмітками на конверті) Приватне акціонерне товариство "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання" через суд апеляційної інстанції звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 11.03.2021 про відмову в задоволенні заяви скаржника про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Центрального апеляційного господарського суду від 16.09.2020.
Скаржник вважає оскаржувану ухвалу незаконною та такою, що винесена з порушенням норм процесуального права.
27.04.2021 (через систему "Електронний суд") від Бердянської міської ради надійшло заперечення проти відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання" на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 11.03.2021, з огляду на те, що з урахуванням положень частини п?ятої статті 320 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) ухвалення постанови Центрального апеляційного господарського суду від 05.11.2020 у справі №908/2529/19 не може вважатися нововиявленою для розгляду цієї справи.
Розглянувши матеріали касаційної скарги, перевіривши доводи, що викладені в запереченнях проти відкриття касаційного провадження, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, виходячи з такого.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини другої статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).
Отже, закон надає Верховному Суду право використовувати процесуальні фільтри, закріплені в частині другій статті 293 ГПК України, що повністю узгоджується з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, положеннями статті 129 Конституції України, завданнями і принципами господарського судочинства.
Предметом розгляду у цій справі були вимоги про передачу на безкомпенсаційній основі частини гуртожитку в комунальну власність територіальної громади.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 05.12.2019 у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 16.09.2020 апеляційну скаргу Бердянської міської ради задоволено, рішення Господарського суду  Запорізької області  від 05.12.2019 скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено: зобов`язано Приватне акціонерне товариство "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання" передати на безкомпенсаційній основі у комунальну власність територіальної громади м.  Бердянська в особі Бердянської міської ради 17/18 частин гуртожитку, розташованого за адресою: м. Бердянськ, вул. Горького,7. 
27.01.2021 до Центрального апеляційного господарського суду відповідач звернувся із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Центрального апеляційного господарського суду від 16.09.2020, в якій просив скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.09.2020 та залишити без змін рішення Господарського суду Запорізької області від 05.12.2019. 
Заява мотивована тим, що ухвалюючи постанову, суд апеляційної інстанції враховував чинність пункту 6 рішення Бердянської міської ради    № 3 від 22.12.2017 "Про майнові питання" в частині прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Бердянська у відповідності до Закону України "Про забезпечення реалізації прав мешканців гуртожитку", а саме гуртожитку у м. Бердянську по вул. Горького, 7. Разом з тим, рішенням Господарського суду Запорізької області від 12.03.2020 у справі  № 908/2529/19, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 05.11.2020, задоволено позов ПрАТ "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання", визнано незаконним та скасовано пункт 6 рішення Бердянської міської ради № 3 від 22.12.2017 "Про майнові питання" в частині прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Бердянська у відповідності до Закону України "Про забезпечення реалізації прав мешканців гуртожитку" гуртожитку у м. Бердянську за адресою: вул. Горького, буд. 7. Підставою для визнання незаконним та скасування пункту 6 рішення Бердянської міської ради № 3 від 22.12.2007 стало те, що вказане рішення жодним чином не визначало спосіб передачі чи на безкомпенсаційній основі, чи то на компенсаційній основі, а також те, що оскаржуване рішення було прийнято за відсутності згоди власників гуртожитку, якими є як відповідач, так і треті особи. У розумінні Закону України "Про забезпечення реалізації прав мешканців гуртожитку" відповідач не може вважатися власником гуртожитку, оскільки володіє лише 17/18 частки у праві власності на об`єкт нерухомого майна. Інші 1/18 часток належать фізичним особам - третім особам у справі. Даним Законом не передбачено вилучення часток у праві об`єктів нерухомості, а передбачено вилучення безпосередньо об`єктів нерухомості - гуртожитків. Крім того, позовну заяву подано передчасно, оскільки відсутня відмова відповідача добровільно здійснити передачу гуртожитку. 
Нововиявленою обставиною заявник вважає прийняття Господарським судом Запорізької області рішення від 12.03.2020 у справі № 908/2529/19, яким було визнано незаконним та скасовано рішення Бердянської міської ради № 3 від 22.12.2017 "Про майнові питання" в частині прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Бердянська гуртожитку у м. Бердянську, за адресою: вул. Горького, буд. 7, яке було залишено без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 05.11.2020 у справі № 908/2529/19, зазначаючи, що його зміст повністю спростовує факти, покладені в основу постанови апеляційного господарського суду  від 16.09.2020 у цій справі.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.03.2021 відмовлено в задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання" про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Центрального апеляційного господарського суду від 16.09.2020; постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.09.2020 залишено без змін.
Ухвала мотивована тим, що відповідачем не наведено необхідних ознак існування нововиявлених обставин, що виключає можливість задоволення судом заяви відповідача про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Центрального апеляційного господарського суду від 16.09.2020 у справі № 908/1674/19.
Відповідно до частини першої статті 320 ГПК України рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
За змістом пункту 1 частини другої статті 320 ГПК України однією із підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є наявність істотних для справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин у розумінні частини першої статті 320 цього Кодексу є одночасна наявність таких чотирьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи; по-друге, ці обставини не були встановлені судом, хоча повинні були бути встановлені; по-третє, ці обставини не були та не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; по-четверте, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте). За відсутності принаймні однієї з цих ознак обставини не можуть вважатися нововиявленими та, відповідно, бути підставою для перегляду прийнятого у справі судового рішення.
Дослідження обставин і перевірка доказів наявності нововиявлених обставин у розумінні положень процесуального законодавства не може мати наслідком нову правову оцінку обставин, які вже були предметом дослідження судів при вирішенні спору по суті, та кваліфікації таких обставин як нововиявлених.
Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. 
Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи, або ті обставини, яких не існувало на момент вирішення спору.
Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №922/1026/19, від 14.01.2020 у справі № 909/1056/15).
Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою у цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими, а не нововиявленими обставинами.
Дослідження обставин і перевірка доказів наявності нововиявлених обставин у розумінні положень процесуального законодавства не може мати наслідком нову правову оцінку обставин, які вже були предметом дослідження судів при вирішенні спору по суті, та кваліфікації таких обставин як нововиявлених.
Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10.03.2020 у справі № 921/96/18, від 18.05.2020 у справі №904/8052/16).
Ураховуючи те, що прийняття господарським судом рішення про скасування рішення Бердянської міської ради № 3 від 22.12.2017 "Про майнові питання" не є тією істотною обставиною, урахування якої б мало наслідком прийняття іншого судового рішення, оскільки судом встановлено факт наявності правових підстав для передачі гуртожитку до комунальної власності відповідно до вимог Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", апеляційний господарський суд дійшов правомірного висновку про відсутність необхідних умов існування нововиявлених обставин у розумінні пункту 1 частини другої статті 320 ГПК України.
З огляду на викладене, доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, не спростовують правильності висновків апеляційного господарського суду та не викликають сумнівів щодо правомірності застосування норм процесуального права під час винесення оскаржуваної ухвали суду.
Таким чином, для Верховного Суду правильне застосування Центральним апеляційним господарським судом норм права при розгляді справи № 908/1674/19 є очевидними і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Скаржник у своїй скарзі також наводить такі підстави касаційного оскарження, як те, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, та те, що справа становить значний суспільний інтерес і має виняткове значення для нього.
Разом з тим суд зазначає, що згідно з частиною третьою статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, передбачених і підпунктах "а" - "г" цієї частини.
Оскільки у даній справі оскаржується ухвала, наведені скаржником підстави касаційного оскарження про те що: справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, та те, що справа становить значний суспільний інтерес і має виняткове значення для нього, не дають правових підстав для відкриття касаційного провадження у справі з цих підстав.
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації") щодо реалізації права на справедливий суд (пункт 1 статті 6 Конвенції): "Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру".
Право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").
Ураховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання" на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 11.03.2021 у справі №  908/1674/19 на підставі частини другої статті 293 ГПК України, оскільки у даній справі правильне застосовування норм права судом апеляційної інстанції є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Відповідно до положень частини шостої статті 293 ГПК України, копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.
Керуючись статтями 234, 235, 293 ГПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №  908/1674/19 за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання" на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 11.03.2021.
2. Копію цієї ухвали та касаційну скаргу разом з доданими до скарги матеріалами направити заявнику, копію ухвали - іншим учасника справи.
3. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий                                                                                Г.М. Мачульський
Судді                                                                                          Є.В. Краснов
                                                                                          В.Ю. Уркевич