КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                                                                                                                                             
Справа №752/20558/20
Провадження № 33/824/558/2021                                                                                                   Суддя 1 інстанції - Дідик М.В.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП                                                                                                     Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М         У К Р А Ї Н И
 
19 квітня 2021 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 01 грудня 2020 року, про притягнення до адміністративної відповідальності -
 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
за ч. 1 ст. 130 КУпАП,
 
В С Т А Н О В И Л А:
 
Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 01 грудня 2020 року,  ОСОБА_1  визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Поряд з цим, стягнуто судовий збір в розмірі 420,40 грн.
Постановою суду встановлено, що 03.09.2020 року о 02 год. 40 хв. водій ОСОБА_1 , в м. Києві по вул. Г.Родимцева 1-Б, керував автомобілем «Ауді», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, тобто вчинив дії, якими порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 01 грудня 2020 року та закрити провадження по справі.
За доводами апелянта, оскаржувана постанова є незаконною, судом допущено порушення норми процесуального та матеріального права, грубо порушено його конституційні права, а висновки викладені у постанові не відповідають фактичним обставинам справи.
В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що саме він керував автомобілем Ауді», реєстраційний номер НОМЕР_1 03.09.2020 року о 02 год. 40 хв. у м. Києві по вул. Г. Родимцева, 1-Б.
ОСОБА_1 вказує на те, що працівниками поліції не надані докази зупинки його автомобіля та порушення ним ПДР України, а також не надано доказів виявлення у нього ознак наркотичного сп`яніння.
Окрім цього апелянт зазначає, що він не відмовлявся від проходження огляду, а разом з працівниками поліції поїхав до медичного закладу де фактично пройшов медичний огляд, однак після його спілкування з лікарем та проходження огляду, працівники поліції скористалися його юридичною необізнаністю, склали щодо нього протокол за відмову від проходження медичного огляду.
ОСОБА_1 вказує на те, що саме з цього приводу він подав до суду першої інстанції клопотання про виклик свідків, які зазначені у протоколі, однак йому судом було відмовлено у задоволенні такого клопотання.
Також апелянт вважає, що судом першої інстанції було порушено його право на захист, оскільки, за наявності клопотання про відкладення судового засідання за станом здоров`я, суд першої інстанції розглянув справу у його відсутність.
Крім цього ОСОБА_1 вказує на те, що він неодноразово подавав клопотання про направлення матеріалів справи за місцем його проживання до Любашівського районного суду Одеської області, однак в задоволенні і цього клопотання судом першої інстанції йому було відмовлено.
Також апелянт зазначає, що відповідно до сайту Верховної Ради, на час складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення та винесення оскаржуваної постанови, ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а тому, на переконання апелянта, суть адміністративного правопорушення у оскаржуваній постанові не відповідає диспозиції ст. 130 КУпАП.
 
ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Разом з тим, його захисником  - адвокатом Давиденко І.О. подано заяву, про проведення судового засідання у відсутність ОСОБА_1 . Враховуючи викладене та  вимоги ст. 294 КУпАП, апеляційний розгляд проведено у відсутність ОСОБА_1 .
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_1 - адвоката Давиденко І.О., яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, перевіривши матеріали справи в повному обсязі, дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Постанова судді суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як убачається з матеріалів провадження та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини   ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.
Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_1 дотримано не було.
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:
- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №141698 від 03 вересня 2021 року, відповідно до якого 03.09.2020 року о 02 год. 40 хв. водій ОСОБА_1 , в м. Києві по вул. Г.Родимцева 1-Б, керував автомобілем «Ауді», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, тобто вчинив дії, якими порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.1);
-       у письмових поясненнях свідків  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_1 03.09.2020 року по вул. П. Запорожця, 20 в м. Києві від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с. 2);
-       на відеозапису із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП 03.09.2020 року щодо ОСОБА_1 , де також зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку (а.с. 3);
Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.
Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Протокол підписаний особою, яка його склала, двома свідками та безпосередньо ОСОБА_1 , якому були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. Будь-яких зауважень або заперечень на цей протокол та дії працівників поліції ОСОБА_1 в протоколі також не вказав.
Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки наркотичного сп`яніння - зіниці очей не реагують на світло, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, виявлені працівниками поліції 03.09.2020 року у ОСОБА_1 в розумінні п.п. 2,3 п. 4 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння  як на  місці зупинки, так і в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився у присутності двох свідків.
З приводу посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції в  порушення вимог КУпАП, у постанові послався як на доказ на письмові пояснення свідків, проте, свідки в судовому засіданні не допитувались, то вони є безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутні будь - які дані про те, що ОСОБА_1 заявлялось клопотання про допит свідків. Не заявлялось таке клопотання і під час апеляційного розгляду. Показання ж свідків, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП є одним із видів доказів у справі про адміністративне правопорушення.
При цьому, досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3  на предмет їх достовірності і допустимості, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано послався на них як на доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки ці пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими в судах першої та апеляційної інстанціях доказами в справі.
Зокрема, вказані вище письмові пояснення свідків не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.
Крім того, обставини, зазначені в протоколі повністю узгоджуються із дослідженим судом апеляційної інстанції відеозаписом із нагрудних камер (відеореєстраторів) поліцейських, на яких достатньо повно відображені події, які відбувалися 03 вересня 2020 року за участю ОСОБА_1 .
Так, на відеофайлі 20200903082843000718.MP4 інспектор поліції пояснює свідкам, що ними було зупинено автомобіль, яким рухаючись, порушив ПДР України, а саме вимоги знаку 3.21 (кирпіч) і під час спілкування у водія було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння. В присутності свідків працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у лікаря-нарколога, на що останній погодився. При цьому будь-яких заперечень з приводу керування  ним  транспортним  засобом, заперечень проти   твердження інспекторів поліції щодо порушення ним ( ОСОБА_1 ) ПДР України чи наявності у нього  ознак наркотичного сп`яніння, він не висловлював.
З відео файлу 20200903082853000719.MP4 вбачається, що приїхавши на територію медичного закладу, інспектор поліції вже іншим свідкам пояснює, що ними було зупинено автомобіль, яким рухаючись, порушив ПДР України, а саме вимоги знаку 3.21 (кирпіч) і під час спілкування у водія було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння. В присутності свідків працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у лікаря-нарколога, на що останній знову погодився. При цьому будь-яких заперечень з приводу твердження інспекторів поліції щодо порушення ним ( ОСОБА_1 ) ПДР України чи відсутності у нього будь-яких ознак наркотичного сп`яніння, в черговий раз він не висловлював.
З відеофайлу 20200903082857000720.MP4 вбачається, що інспектор поліції, в присутності свідків знову пропонує пройти водієві пройти огляд на стан сп`яніння у лікаря-нарколога та повідомляє, що у разі відмови на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, на що ОСОБА_1 вказує: «А можна якось не здавати?», «Ти ж знаєш, що я курив траву». Враховуючи таку поведінку ОСОБА_1 , працівник поліції розцінює її як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, з чим погожуються як свідки, так і ОСОБА_1 . 
Відтак, відеозаписами повністю спростовуються доводи апелянта про те, що його зупинка працівниками поліції була безпідставною, чи взагалі, що він не керував транспортним засобом, а також те, що у нього були відсутні ознаки наркотичного сп`яніння, оскільки будь-яких заперечень з даного приводу, він не висловлював.
Вказані відеозаписи свідчать про дотримання працівниками поліції в повному обсязі Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції під час проведення її огляду та вимог ст. 266 КУпАП.
При цьому, дані відеозаписів свідчать про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. Будь - яких даних про те, що ОСОБА_1 погодився пройти медичний огляд та фактично його пройшов, але працівники поліції, скориставшись його юридичною необізнаністю, склали протокол про адміністративне правопорушення за відмову від проходження такого огляду, матеріали справи не містять. Більш того, з метою перевірки таких доводів апеляційної скарги, апеляційним судом було надано запит до КМНКЛ "Соціотерапія", на який отримано відповідь про те, що згідно з записами за період з 02.09.2020 р. по 04.09.2020 р. у Журналі реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ОСОБА_1 не доставлявся працівниками поліції до кабінету медичних оглядів для проведення такого огляду, як і не звертався з заявою про проведення огляду на стан сп`яніння.
Відеозаписи є одними із об`єктивних доказів в справі про адміністративне правопорушення. А на відео зафіксовані вся подія правопорушення. Ці відеозаписи суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130КУпАП.
Відтак, наявні у справі докази об`єктивно узгоджуються між собою, їх правильно покладено в обґрунтування висновків суду та обґрунтовано визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП у зв`язку з розглядом справи без його участі є безпідставними, оскільки суд першої інстанції належним чином мотивував прийняте рішення щодо можливості розгляду справи без участі ОСОБА_1 , який, будучи повідомленим про день, час і місце розгляду справи як сам та і його захисник, неодноразово в судові засідання не з`являлися, при цьому як сам ОСОБА_1 так і його захисник неодноразово подавали клопотання про відкладення розгляду справи, тим самим затягуючи розгляд справи.
Так, відповідно ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи.
Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення,              ОСОБА_1 в судове засідання 01.12.2020 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.
У зв`язку з чим, враховуючи скорочені строки розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 277 КУпАП, суд першої інстанції законно розглянув справу у його відсутність.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
З приводу доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про направлення матеріалів справи за місцем його проживання, то слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП, справи про адміністративне правопорушення розглядаються за місцем його вчинення.
Частина 2 ст. 276 КУпАП передбачає, що справи про адміністративне правопорушення, передбачені, зокрема, частинами 1, 2, 3 і 4 ст. 130 КУпАП можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушника.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 11.06.2004 року «Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст. 276 КУпАП, у випадках, коли законом передбачається альтернативна підсудність (ч. 2 ст.276 КУпАП), питання про те, в який саме суд надіслати протокол про адміністративне правопорушення, вирішується відповідним органом внутрішніх справ.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, серії ДПР18 №141698 від 03 вересня 2020 року щодо ОСОБА_1 , місцем проживання ОСОБА_1 зазначено: АДРЕСА_2 . На час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 було повідомлено, що розгляд справи відбудеться у Голосіївському районному суді м. Києва і клопотання про направлення справи на розгляд до суду за місцем його проживання він не заявив.
Враховуючи, що питання про те, в який саме суд слід надіслати протокол про адміністративне правопорушення, вирішується відповідним органом поліції, провадження було передано на розгляд Голосіївського районного суду м. Києва і розглянуто суддею цього суду за місцем проживання правопорушника, що узгоджується з вимогами ст. 276 КУпАП.  
Зважаючи на положення ч. 2 ст. 276 КУпАП, у суду не виникає обов`язку направити справу на розгляд до іншого суду.
При цьому, з матеріалів справи вбачається, що клопотання ОСОБА_1 про передачу справи за місцем його проживання, було розглянуто суддею і в задоволенні такого клопотання було відмовлено, про листом від 09.11.2020 року №752/20558/20 ОСОБА_1 було повідомлено (а.с. 21).
З приводу доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про закриття провадження на підставі п.6 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а саме у зв`язку із скасуванням з 01 липня 2020 року для водіїв адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість руху (за ч. 1 ст. 130 КУпАП), згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року №2617-VIII, то воно не заслуговує на увагу та спростовується наступним.
Стаття 8 КУпАП передбачає, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність.
В цьому пункті йдеться про випадки скасування акта, яким встановлена адміністративна відповідальність, натомість у результаті внесення змін до статті 130 КУпАП юридична відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені зі статті 130 КУпАП, була не скасована, а навпаки посилена.
Крім того, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" №720-IX від 17 червня 2020 року, передбачено низку змін, якими, зокрема, виключено ст. 286-1 КК України "Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції" та повернуто попередню редакцію ст. 130 КУпАП, яка передбачає адміністративну відповідальність.
Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведеною поза розумним сумнівом, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку наявність в  діях ОСОБА_1 складу вказаного правопорушення.
Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП, крім того санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.
Істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови судді, апеляційний суд не вбачає.
Враховуючи наведене, вважаю, що постанова судді Голосіївського районного суду м. Києва від 01 грудня 2020 року є законною та обґрунтованою, отже, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 
 
П О С Т А Н О В И Л А :
 
Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 01 грудня 2020 року, якою  ОСОБА_1  визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.   

                  Суддя   
Київського апеляційного суду                                                                  Л.І. Кепкал