Головуючий суду 1 інстанції - 
Доповідач -Луганська В.М. 

Справа № 408/2061/20-ц
Провадження № 22-ц/810/394/21

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року                                                        м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Луганської В.М.
суддів: Гаврилюка В.К., Карташова О.Ю.
за участю секретаря: Вовчанської С.І.
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Марківського районного суду Луганської області від 10 березня 2021 року 
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 моральної шкоди в розмірі 11 000 грн з кожного. В обґрунтування заявлених вимог, зазначила, що 22 червня 2020 року вона знаходилася вдома. В цей день у ОСОБА_2 горіло 15 т навозу, не було чим дихати. Відповідач ОСОБА_2 тримає худобу: корів, биків, свиней та кіз, гній викидає на дорогу. Коли йде дощ або сніг, бруд тече по всій вулиці. У зв`язку з чим, їй двічі довелося викликати співробітників поліції, які ніяк на її звернення не відреагували. Всі ці обставини погано відобразилися на стані її здоров`я. Вважає, що їй завдана моральна шкода, у зв`язку з чим, збільшивши розмір позовних вимог, просила стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 50 000 грн з кожного.

Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 10 березня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, просить суд скасувати рішення Марківського районного суду Луганської області від 10 березня 2021 року та ухвалити нове, яким стягнути з відповідачів по 500000 грн. з кожного.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було проведено розслідування щодо встановлення всіх обставин справи, а саме, не досліджені звернення позивачки до поліції, не надано належної оцінки наданим позивачем фото, не допитано ОСОБА_2 , поліцейських, сусідів, які б могли підтвердити кому належить навоз, що горів. 

Від відповідача ОСОБА_5 до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій відповідач посилається на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, оскільки довідку про звернення громадянки ОСОБА_1 від 23.06.2020 він не міг погоджувати через перебування з 16.06.2020 року по 30.06.2020 року у черговій відпустці. Під час проходження відповідачем служби у Біловодському ВП ГУНП в Луганській області на різних посадах в блоку превенції, як він, так і інші співробітники неодноразово виїздили до позивача на виклики по «лінії 102», тому позивач знає відповідачів та намагається за їх рахунок вирішувати свої соціально-побутові проблеми.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, посилаючись на доводи, які викладені в апеляційній скарзі.

У судове засідання відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не з`явилися, до суду надали заяви, в яких просять справу розглянути без їх участі через неможливість виїзду до м. Сєвєродонецька у зв`язку з службовими обов`язками.

У судове засідання відповідачі ОСОБА_3 не зявився, про причини неявки на повідомив. Відповідно до вимог п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, про місце та час судового засідання повідомлена належним чином. Повістка-повідомлення про розгляд справи призначеної на 07 червня 2021 року, яка направлялася на поштову адресу як місця проживання повернулася на адресу суду з відміткою «адресат відмовився» від отримання повістки. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без учасників справи, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог до відповідача ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що відсутні докази наявності протиправної поведінки відповідача та причинного зв`язку між шкодою та поведінкою відповідача.
Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , суд виходив з того, що вказані відповідачі є працівниками Біловодського відділу поліції ГУНП в Луганській області. Позивачкою заявлено вимоги про відшкодування моральної шкоди з вказаних відповідачів як посадових осіб органу національної поліції. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача, позивач не заявляла, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволені заявлених вимог, оскільки вимоги заявлені до неналежних відповідачів.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Отже, положення ст. 1167 ЦК України містять загальні підстави для відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями.
Єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.
Таким чином, відшкодування моральної шкоди можливе у випадку порушення прав особи, наявності ознак неправомірності або протиправності в діях осіб, які порушують ці права, та доведеності особою втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ.
Судом встановлено, що позивачка 22 червня 2020 року зверталася до Біловодського відділу поліції щодо неправомірних дій ОСОБА_2 з приводу забруднення вул. Мічуріна в с. Городище. За результатами перевірки було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 у своєму господарстві має одну голову ВОХ. Навоз від корови складає на території домоволодіння не порушуючи правила благоустрію, складу кримінального та адміністративного правопорушення не встановлено.
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Оскільки будь-яких порушень у діях відповідача ОСОБА_2 щодо забруднення вулиці, яке могло спричинити шкоду здоров`ю позивачки не встановлено, а позивачка у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження спричинення моральної шкоди саме діями ОСОБА_2 і про наявність причинно-наслідкового зв`язку між завданням її моральної шкоди та діями ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог до відповідача ОСОБА_2 .
Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України  суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спорує правом позивача.
Такий правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду
від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).
Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. 
Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Звертаючись до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , позивачка в позовній заяві зазначила, що з 20 червня 2020 року з приводу дій відповідачки ОСОБА_2 зверталася до поліцейських, які не реагували.
Тобто, позивачка вважає, що в результаті бездіяльності вказаних працівників поліції їй спричинено моральну шкоду.
Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Суд першої інстанції вірно встановив, що позивачкою пред`явлено вимоги до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , як до посадових осіб державної влади (національної поліції), який є самостійною юридичною особою. 
Як вбачаються із матеріалів справи позивачкою клопотань про заміну первісних вказаних відповідачів належним відповідачем - Управління національної поліції в Луганській області не заявлялось. 
Тому висновок суду про відмову у задоволенні заявлених вимог ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у зв`язку з пред`явленням позову до неналежного відповідача правильний і відповідає вимогам закону.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування рішення суду. Суд надав належну правову оцінку фотознімкам, виписці з медичної документації позивачки.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а скаржник звільнена від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то судові витрати відносяться за рахунок держави.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Марківського районного суду Луганської області від 10 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Дата складання повного тексту постанови 29 червня 2021 року.

Головуючий

Судді: