ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року

м. Київ
справа № 520/16651/2020
адміністративне провадження № К/9901/4792/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Губської О.А.
суддів: Білак М.В., Калашнікової О.В.,
розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції справу
за позовом  ОСОБА_1 до    приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича,    третя особа:    Товариство з обмеженою відповідальністю "ЦЕНТРОКРЕДИТ", про визнання протиправною та скасування постанови, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2021 року, прийняту у складі колегії суддів: Макаренко Я.М.(головуючий), Кононенко З.О., Калиновського В.А.
І. Суть спору та історія справи
1. ОСОБА_1  (надалі також - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "ЦЕНТРОКРЕДИТ", в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича про відкриття виконавчого провадження №63484334 від 04.11.2020 року.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що місце проживання боржника (позивача у справі) знаходиться поза межами виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Клименко Р.В. здійснює діяльність та відомості щодо якого містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України. Отож, на думку позивача, відповідач прийняв до виконання виконавчий документ не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, тому спірна постанова підлягає скасуванню як протиправна.
3. Відповідач позов не визнав, посилаючись на його необґрунтованість. 
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
4. 03 листопада 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю "ЦЕНТРОКРЕДИТ", звернулось до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименко Романа Васильовича, із заявою про примусове виконання рішення, в якій просило відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 77753 від 23.10.2020 року, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., про стягнення з боржника - ОСОБА_1 , коштів у розмірі 11628, 00  грн.
5. 04.11.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименко Романом Васильовичем, було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 63484334.
6.  Позивач, вважаючи вказану постанову протиправною, звернулась з цим позовом до суду за захистом своїх порушених прав.
ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
7. Харківський окружний адміністративний суд рішенням від 03 грудня 2020 року вказаний адміністративний позов задовольнив.
8. Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року в задоволенні заяви представника позивача  - Лагоди Інни Сергіївни про винесення додаткового судового рішення в адміністративній справі 520/16651/2020 за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименко Романа Васильовича, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЦЕНТРОКРЕДИТ" про визнання протиправною та скасування постанови - відмовлено. 
9. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що приватним виконавцем при відкритті виконавчого провадження не додержано вимог статті 24 Закону України  «Про виконавче провадження»  та без достатніх правових підстав відкрито виконавче провадження не за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи або знаходження її майна.
10. Відмовляючи у задоволенні заяви позивача  про винесення додаткового рішення в адміністративній справі 520/16651/2020 щодо стягнення за рахунок відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів документального підтвердження сплати позивачем витрат на професійну правничу допомогу.
11. Другий апеляційний адміністративний суд постановою від 13 січня 2021 року скасував рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року та прийняв нову постанову, якою відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
11.1. Додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10 грудня  2020 року змінив в частині мотивів та підстав відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про винесення додаткового судового рішення в адміністративній справі.
12. Таке рішення апеляційного суду ґрунтується на тому, що у приватного виконавця були відсутні підстави сумніватися щодо неправильності зазначення у виконавчому написі будь-яких відомостей. За таких обставин, враховуючи подання стягувачем заяви про примусове виконання рішення саме за місцем проживання (перебування) боржника, у виконавця не було підстав вважати, що виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання та повертати стягувачу. При цьому суд апеляційної інстанції вказав, що положеннями  Закону України  «Про виконавче провадження»  на виконавця не покладено обов`язку щодо перевірки місцезнаходження боржника зазначеного у виконавчому документі.
12.1. Крім того, змінюючи додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року в частині мотивів та підстав відмови у задоволенні заяви позивача про винесення додаткового судового рішення в адміністративній справі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки відсутні підстав для задоволенню позову, у відповідності до приписів  ст. 139 КАС України, витрати позивача на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача стягненню не підлягають. 
IV. Касаційне оскарження 
13. У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати його рішення та направити спрау до суду апеляційної інстанції для повторного розгляду.
14. Підставами для касаційного оскарження скаржник зазначив пункти 3, 4 частини четвертої  статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі -  КАС).
14.1. У цьому зв`язку пояснив, що на дату звернення до касаційного суду немає висновку Верховного Суду щодо застосування статті 24 Закону Закон №    1404-VIII стосовно правомірності відкриття виконавчого провадження за місцем проживання боржника вказаному у виконавчому документі та/або заяві стягувача про відкриття виконавчого провадження.
14.2. Скаржник також зазначає, що ця справа має фундаментальне значення для формування єдності правозастосовчої практики.
14.3. При цьому, позивач вказує, що в обґрунтування підстави для касаційного оскарження, визначеного пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України, суд апеляційної інстанції провів однобічне дослідження і оцінку доказів, без наведення відповідних мотивів, надавши перевагу доводам, наданим Відповідачем та відкинувши доводи та докази позивача, що підтверджують факти викладені в позові, не оцінивши у сукупності докази, досліджені у судовому засіданні.
14.4. В касаційній скарзі позивач наголошує, що наслідком пред`явлення виконавчого документа не за підвідомчістю є повернення його стягувачу без виконання, а тому зазначене спростовує твердження відповідача про те, що він не має обов`язку перевіряти місце проживання, місце реєстрації боржника, яке зазначено у виконавчому документі. У випадку повернення приватним виконавцем виконавчого документу стягувачу без виконання, якщо його пред`явлено не за місцем виконання або підвідомчістю, то такому обов`язку передує обов`язок перевірити наявність підстав для відкриття виконавчого провадження, у тому числі, встановити, чи пред`явлено виконавчий документ за належною підвідомчістю. Таким чином, п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» має імперативний характер та зобов`язує приватного чи державного виконавця повернути виконавчий документ стягувачу без виконання, якщо його пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю. Разом з тим, жодних доказів на підтвердження наявності фактичного місця проживання позивача у межах виконавчого округу міста Києва, у зв`язку з чим у відповідача відсутні правові підстави для відкриття виконавчого провадження.
15. Крім того, скаржником разом з касаційною скаргою подано клопотання про передачу справи на розгляд до Великої Палати Верховного Суду у зв`язку з тим, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
16. Відповідач у відзиві на касаційну скаргу вказує на її безпідставність і просить залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
16.1. Третя особа не надала письмових пояснень чи клопотань стосовно розгляду цієї справи.
V. Нормативне регулювання
17. За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
18. Умови і порядок виконання на території України судових рішень визначаються  Законом України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження»  (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин, далі - Закон № 1404-VIII).
19. Відповідно до  статті 1 Закону № 1404-VIII  виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією України, цим  Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього  Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього  Закону  підлягають примусовому виконанню.
20. Згідно з пунктом третім частини першої  статті 3 Закону № 1404-VIII  відповідно до цього  Закону  підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих написів нотаріусів.
21. Відповідно до частини першої  статті 5 Закону № 1404-VIII  примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим  Законом  випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються  Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
22. Відповідно до частини першої  статті 3 Закону України від 02 червня 2016 року №    1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»  (далі - Закон №    1403-VIII) завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.
23. За текстом частини першої  статті 4 Закону №    1403-VIII, діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: 1) верховенства права; 2) законності; 3) незалежності; 4) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 5) обов`язковості виконання рішень; 6) диспозитивності; 7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; 8) розумності строків виконавчого провадження; 9) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.
24. Державний виконавець та приватний виконавець повинні здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність (частина друга  статті 4 Закону №    1403-VIII).
25. Відповідно до частини першої  статті 27 Закону №    1403-VIII  фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного  Законом України «Про виконавче провадження».
26. Згідно з пунктом 1 частини першої  статті 26 Закону №    1404-VIII  виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у  статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
27. За текстом частини першої  статті 4 Закону №    1404-VIII  у виконавчому документі зазначаються:
1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;
2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;
4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);
реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);
5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;
6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);
7) строк пред`явлення рішення до виконання.
28. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
29. Відповідно до частини першої  статті 24 Закону №    1404-VIII  виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
30. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
31. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України (частина друга  статті 24 Закону №    1404-VIII).
32. Відповідно до частини четвертої  статті 24 Закону №    1404-VIII  виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.
33. Згідно з частиною п`ятою  статті 24 Закону №    1404-VIII  у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.
34. Відповідно до частин першої, другої і шостої  статті 25 Закону №    1403-VIII  виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
35. Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до  Закону України «Про виконавче провадження»  знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
36. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
37. Відповідно до частини п`ятої  статті 26 Закону №    1404-VIII  виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати  декларацію про доходи  та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
38. Згідно з частиною першою  статті 28 Закону №    1404-VIII  копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої  статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
39. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.
40. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
41. Відповідно до частин першої, шостої  статті 29 Цивільного кодексу України  (далі -  ЦК) місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
42. За текстом статті 3 Закону України від 11.12.2003 №    1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»  (далі - Закон № 1382-IV)  :
вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати;
місце перебування  -  адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік;
місце проживання  -  житло, розташоване на  території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини;
документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист;
реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
43. Згідно з частиною десятою  статті 6 Закону № 1382-IV  реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
44. У разі якщо нове місце проживання особи знаходиться в іншій адміністративно-територіальній одиниці, орган реєстрації після реєстрації такого місця проживання надсилає повідомлення про зняття особи з реєстрації відповідному органу реєстрації за попереднім місцем проживання особи в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина одинадцята  статті 6 Закону № 1382-IV).
45. Відповідно до норм частини першої  статті 4 Закону України від 20 листопада 2012    року №    5492-VI «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус»  (далі - Закон №    5492-VI) Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим  Законом  інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих  Конституцією України  свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.
46. Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим  Законом  документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.
47. Відповідно до пункту 14 частини першої  статті 7 Закону № 5492-VI  до Реєстру вноситься додаткова змінна інформація про місце проживання, про народження дітей, про шлюб і розірвання шлюбу, про зміну імені, у разі наявності - інформація про податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платників податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) або повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган), а також про місце роботи та посаду (у разі оформлення посвідчення члена екіпажу).
48. Згідно з частиною другою цієї статті, у разі відсутності інформації, передбаченої зокрема, пунктами 9-14 частини першої цієї статті, вноситься відповідна відмітка.
49.  Відповідно до пункту 10 частини четвертої  статті 4 Закону № 1404-VІІІ  виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
VІ. Позиція   Верховного Суду
50.  Відповідно до частини першої  статті 341 КАС України  суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
51.  Зі змісту ухвали Верховного Суду від 18 лютого 2021 року слідує, що провадження у справі відкрито з підстав, визначених пунктом 3 та 4 частини четвертої  статті 328 КАС України, зокрема якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
52.  Спірним питанням у цій справі є застосування норм статті 24 Закону №    1404-VIII  в частині правомірності відкриття виконавчого провадження за місцем проживання боржника, вказаному у виконавчому документі та/або заяві стягувача про відкриття виконавчого провадження.
53.  Доводи касаційної скарги зводяться до того, що відповідач не мав правових підстав для відкриття виконавчого провадження, адже місце проживання боржника (позивача) знаходиться поза межами його виконавчого округу. У цьому зв`язку зазначив, що місце виконання рішення має визначатися на зареєстрованим місцем проживання боржника.
54. При цьому Верховний Суд зауважує, що в    частині правомірності додаткового рішення касаційна скарга доводів та заперечень не містить.
55.  Оскільки рішення суду апеляційної інстанції оскаржується лише в частині скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича про відкриття виконавчого провадження №63484334 від 04.11.2020 року, тому Верховний Суд зазначає, що це рішення підлягає касаційному перегляду виключно в означеній частині.
56.  Надаючи оцінку оскаржуваним судовим рішенням у межах доводів касаційної інстанції за правилами  статті 341 КАС України, Верховний Суд виходить із такого.
57. Як вбачається з матеріалів справи, згідно з витягом з Єдиного реєстру приватних виконавців, приватний виконавець Клименко Роман Васильович, здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва.
58. Згідно наявної в матеріалах справи копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , позивач з 28.11.2019 зареєстрована за адресою:  
АДРЕСА_1 . Також, як вбачається зі змісту договору про надання кредиту від 19.05.2019 року №  МК-77719013186-0, укладеного між ТОВ  ЦЕНТРОКРЕДИТ" та ОСОБА_1 , остання вказала адресу місця реєстрації: АДРЕСА_2 .
60. Відповідно до виконавчого напису приватного нотаріуса Горай О.С. № 77753 від 23.10.2010  адресою реєстрації позивача є: АДРЕСА_2 ; адресою проживання: АДРЕСА_3 .
61. Аналізуючи наведене правове регулювання у контексті встановлених обставин справи, колегія суддів констатує, що відповідач, ухваливши спірну постанову про відкриття виконавчого провадження за повідомленим стягувачем місцем проживання боржника (позивача у справі), яке не є його (боржника) зареєстрованим місцем проживання, й за відсутності належного підтвердження того, що останній має чи будь-коли мав (зокрема, на дану винесення спірної постанови) майно на території міста Києва чи фактично там проживав, діяв неправомірно. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що визначальним при визначенні місця виконання рішення і, відповідно, виконавчого округу, у межах якого приватний виконавець може вчиняти виконавчі дії, має бути зареєстроване місце проживання боржника (у виконавчому провадженні).
62. У цій справі встановлено, що зареєстрованим місцем проживання позивача є: АДРЕСА_1 ; доказів, які б підтверджували, що позивач (боржник у виконавчому провадженні) працює чи має майно у місті Києві, відповідач (доводячи правомірність спірної постанови) не надав.
63. За встановлених в цій справі обставин і з урахуванням наведеного правового регулювання колегія суддів, погоджуючись з тим, що при відкритті виконавчого провадження приватний виконавець Клименко Р.В. володів достовірною інформацією про місце проживання боржника, вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність законних підстав для прийняття приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження про стягнення коштів з фізичної особи (позивача), зареєстроване місце проживання якого знаходиться у місті Харкові.
64.  Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 29.04.2021 у справі №300/3258/20, від 05.05.2021 у справах №280/5862/20, №160/15005/20, №620/2957/20 і Суд не знаходить підстав для відступу від неї під час розгляду цієї справи.
65. Зважаючи на наведені мотиви, аргументи відповідача про те, що у виконавчому документі зазначено адресу фактичного місця проживання позивача, яка є київською, не спростовує того, що місце виконання рішення (у значенні  статті 24 Закону № 1404-VIII) має визначатися за зареєстрованим місцем проживання боржника.
66.  Отже, враховуючи вказані обставини, суд першої інстанції цілком правомірно задовольнив позовні вимоги.
67.  Другий апеляційний адміністративний суд, неправильно застосувавши норми матеріального права, помилково скасував рішення суду першої інстанції.
68.  Доводів незгоди з рішеннями суду апеляційної інстанції в іншій частині касаційна скарга не містить, а тому оцінка рішенню суду апеляційної інстанції в іншій частині судом касаційної інстанції не надається.
69.  Колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
70.  З огляду на викладене та, зважаючи на приписи  статті 352 КАС України, постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2021 року підлягає скасуванню, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020  року - залишенню в силі.
71. Щодо клопотання скаржника про передачу цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв`язку з тим, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, Верховний Суд зазначає таке.
72. Згідно з частинами п`ятою, шостою    статті 346 КАС України    суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
73. Справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції, крім випадків, якщо:
1) учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної юрисдикції;
2) учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах;
3) Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.
74.   За змістом наведеної норми права вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Суд, керуючись внутрішнім переконанням, у кожному конкретному випадку, з урахуванням змісту спірних правовідносин та їх предмету правового регулювання оцінює наявність виключної правової проблеми та необхідність передачі справи для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
75.  Проаналізувавши зазначені скаржником підстави, якими заявник обґрунтовує необхідність передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Суд дійшов висновку про відсутність у спірних відносинах виключної правової проблеми, такі правовідносини врегульовано нормами права, та в повній мірі дозволяють вирішити спір.
76.  З урахуванням викладеного, клопотання ОСОБА_2 про передачу цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду задоволенню не підлягає.
VII. Судові витрати
77. Відповідно до ч. 6  ст. 139 КАС України  якщо суд касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 цієї самої статті при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього  Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
78.  Скаржником було сплачено судовий збір за подання касаційної скарги відповідно до квитанції №2Р6А-92ТК-86В1-5ТН2    від 12.02.2021 у розмірі 1681,60 грн. Зазначені судові виплати слід стягнути з відповідача.
Керуючись статтями  3,  341,  344,  349,  352,  355,  356,  359 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
1. У  задоволенні клопотання ОСОБА_1  про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.
2. Касаційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.
3. Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2021 року у справі №520/16651/2020 скасувати.
4. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020  року у справі №520/16651/2020 залишити в силі.
5. Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича (02094, вул. Поправки Юрія, буд.6, офіс 31, РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1  ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 1681,00 грн (одна тисяча вісімдесят одна) гривня 60 копійок.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                О. А. Губська

Судді                                                                                          М. В. Білак

                                                  О. В. Калашнікова