Ухвала
20 травня 2021 року
м. Київ
справа № 757/51379/17
провадження № 61-6261ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В.(суддя-доповідач), Калараша А, А., Ткачука О. С., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Маматова Вікторія Валеріївна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та витребування майна з чужого незаконного володіння,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувся в Печерський районний суд міста Києва з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Маматова В. В., про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та витребування квартири з чужого незаконного володіння.
Позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовував тим, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яку він успадкував після смерті дружини.
Позивач вказував, що у цій квартирі він постійно проживає з лютого 1983  року, а  з  30 травня 2006 року зареєстрований в ній та несе всі витрати по її утриманню.
У липні 2017 року йому стало відомо, що належна йому квартира зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 .
ОСОБА_3 зазначив, що спірну квартиру він ніколи нікому не відчужував, постійно проживав у ній. Тому з метою встановлення обставин, за яких квартира вибула з його володіння, він звернувся до Печерського районного суду міста Києва із заявою про забезпечення доказів.
Після витребування судом копій нотаріальних документів, на підставі яких квартира зареєстрована за відповідачкою ОСОБА_1 , йому стало відомо, що відповідач ОСОБА_4 зареєстрував право власності на спірну квартиру на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 травня 2006 року, виданого Восьмою Київською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 4-305, тобто, на підставі аналогічного свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видавалось держнотконторою позивачу, за однією відмінністю - у цьому свідоцтві спадкоємцем зазначений відповідач ОСОБА_4 .
Між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , 21 січня 2016 року укладено договір іпотеки на забезпечення укладеного цими сторонами договору позики, за яким в іпотеку передано спірну квартиру.
В подальшому, 19 лютого 2016 року між відповідачами укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за яким ОСОБА_1 набула право власності на спірну квартиру в рахунок виконання зобов`язання, яке з`явилось на підставі договору позики грошей в сумі 95 000 грн.
З огляду на те, що свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну квартиру Восьмою Київською державною нотаріальною конторою видавалось на ім`я позивача, а не на ім`я відповідача ОСОБА_4 , позивач вважає, що оспорюване свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_4 повинно бути визнано недійсним.
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_3 просив суд:
- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім`я ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 , посвідченого державним  нотаріусом  Восьмої  Київської  державної  нотаріальної   контори  Боренко О. М. 15 травня 2006 року за реєстровим № 4-305;
- витребувати у ОСОБА_1 на його користь квартиру АДРЕСА_1 .
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.
Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім`я ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 , посвідчене державним нотаріусом Восьмої Київської державної нотаріальної контори Боренко О.М. 15 травня 2006 року за реєстровим номером № 4-305.
Витребувано на користь ОСОБА_3 у ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 по 320,00 грн судового збору.
Постановою Київського апеляційного суду від 03 березня 2021 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року  залишено без змін.
15 квітня 2021 року засобами поштового зв`язку  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , подала до Верховного  Суду  касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 березня 2021 року у вищевказаній справі з пропуском строку на касаційне оскарження, передбаченого статтею 390 ЦПК України.
Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків шляхом подання доказів поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 02 березня 2021 року.
У встановлений Верховним Судом строк від скаржника надійшла заяву, в якій просить поновити строк на касаційне оскарження, оскільки цей строк пропущений з поважних причин, з огляду на те, що оскаржену постанову суду апеляційної інстанції отримано її представником 17 березня 2021 року. На підтвердження вказаного надані достатні та належні докази.
Відповідно до частини другої, третьої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що касаційну скаргу подано протягом тридцяти днів з дня ознайомлення представника заявника із оскарженою постановою суду апеляційної інстанції та строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, колегія суддів вважає за можливе його поновити.
Згідно із частиною першою статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Підстави касаційного оскарження судових рішень (пункт перший частини першої статті 389 ЦПК України) зазначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
В касаційній скарзі заявник посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах,  викладеного  у  постанові  Верховного  Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Отже, наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.
Касаційна скарга подана з дотриманням вимог щодо її форми і змісту. 
За таких обставин касаційне провадження у зазначеній справі необхідно відкрити.
В касаційній скарзі заявлено клопотання про зупинення виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року.
Клопотання мотивоване, зокрема, необхідністю захисту інтересів  ОСОБА_1 як добросовісного набувача.
Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.
Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
Заява (клопотання) про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії має містити обґрунтування необхідності зупинення виконання рішення або зупинення його дії, такими мотивами, зокрема, може бути відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання судового рішення, неможливість повороту виконання рішення у разі його скасування тощо.
Отже, метою вирішення питання про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії є недопущення порушення прав, свобод та охоронюваних законом інтересів особи, яка подала касаційну скаргу та інших осіб, які беруть участь у справі, якщо такі наслідки можуть настати у зв`язку з виконанням (дією) судового рішення.
З урахуванням завдань та основних засад цивільного судочинства, визначених частинами першою, третьою статті 2 ЦПК України, вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії, суд касаційної інстанції враховує необхідність у цьому, зокрема, у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки. Клопотання про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії має бути мотивованим та містити обґрунтовані підстави для зупинення виконання судового рішення, які підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема, у разі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду може бути надано копію такої постанови.
Оскільки заявником наведено обґрунтовані підстави зупинення виконання рішення суду першої інстанції, за яких суд касаційної інстанції може зупинити виконання оскаржуваного судового рішення, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання та зупинення виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
Керуючись статтями 389, 390, 394, 395, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 02 березня 2021 року Відкрити касаційне провадження у даній справі.
Відкрити касаційне провадження у даній справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 березня 2021 року. 
Витребувати з Печерського районного суду м. Києва цивільну справу № 757/51379/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Маматова Вікторія Валеріївна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та витребування майна з чужого незаконного володіння.
Клопотання  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , про зупинення виконання судового рішення задовольнити.
Зупинити виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року до закінчення касаційного провадження.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                                         Є. В. Петров 
                                                                                                                                 А. А. Калараш
                                                                                                                                    О. С. Ткачук