ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 663/1719/19 Головуючий в І інстанції: Шульга К.М.
Номер провадження: №22-ц/819/715/21 Доповідач: Майданік В.В.

П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого         Майданіка В.В.,
       суддів:         Кутурланової О.В.,
                               Орловської Н.В.,
       секретар                Давиденко І.О.,         

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Шевцова Олега Сергійовича, діючого від імені Акціонерного товариства "Альфа-Банк", на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 25 січня 2021 року, у складі судді Шульги К.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Укрсоцбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Альфа-Банк", Скадовської районної державної адміністрації Херсонської області, третя особа: Скадовський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, відновлення становища, яке існувало до порушення права, 

В С Т А Н О В И В :

       20 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до Акціонерного товариства "Укрсоцбанк", Скадовської районної державної адміністрації Херсонської області, третя особа – Відділ державної виконавчої служби Скадовського районного управління юстиції, в якому просив: 
--- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Скадовської районної державної адміністрації про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 457462228 від 28.02.2019 на нерухоме майно: двокімнатну квартиру загальною площею 51,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з яким внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності на реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1775912265247 (номер запису про право власності 30498091) за АТ "Укрсоцбанк" (код ЄДРПОУ 00339019); 
--- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про реєстрацію прав власності № 30498091 про реєстрацію за АТ "Укрсоцбанк" права власності на нерухоме майно: двокімнатну квартиру загальною площею 51,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , та поновити запис про право власності на нерухоме майно: двокімнатну квартиру загальною площею 51,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 ;
--- судові витрати покласти на відповідача.
       
       Позов обґрунтований наступним.
23.05.2019 року з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна йому стало відомо про те, що 27.02.2019 року державний реєстратор Скадовської районної державної адміністрації спочатку зареєстрував за АТ "Укрсоцбанк" право власності на нерухоме майно – квартиру загальною площею 51,3 кв.м, житловою площею 31,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , а потім прийняв рішення 28.02.2019 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. 
До прийняття вказаного рішення державним реєстратором він (позивач) був власником цього майна на підставі договору купівлі-продажу. 
Вважає, що діями відповідачів порушено його право власності, дії державного реєстратора є протиправними з огляду на таке. 
Договір іпотеки не може бути підставою для виникнення права власності на нерухоме майно, згода іпотекодавця на передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя) не є беззастережною, договір на відчуження майна, укладений без згоди співвласника цього майна, є нікчемним правочином.
Також, в договорі іпотеки, на який послався державний реєстратор, відсутній договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі.
Також, позивачу не було направлено письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання у відповідності до умов ст.35 Закону України "Про іпотеку".
Також, при здійсненні перереєстрації майна позивача не проводилась оцінка майна.
Також, державний реєстратор не встановив наявність виконання правочину, з яким договір пов`язує можливість проведення державної реєстрації; майно позивача було відчужено при наявності записів про іпотеку, обтяження, заборони відчуження та арешту на це майно. 
Також, відповідач не мав права переоформлювати (відчужувати) його (позивача) квартиру під час дії мораторію, оскільки договір між банком та позивачем було укладено в іноземній валюті, в даній квартирі позивач проживає постійно й іншого житла не має, загальна площа квартири складає 51,3кв.м тому на правовідносини поширюється Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".
Отже, вважає, що Скадовська районна державна адміністрація здійснила державну реєстрацію права власності за банком з порушенням Закону України "Про іпотеку", Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". 
На підставі викладеного просить задовольнити позов.

Представник відповідача Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" адвокат Шевцов Олег Сергійович подав 29.07.2019 року до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити з таких підстав.
26.09.2007 року між АКБСР "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №Ф070757К, за яким банк передав позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. 
Того ж дня було підписано Іпотечний договір № 02-23- Ф070757К-1553, відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку майно.
Зазначив, що Банком дотримано процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. На виконання вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (затвердженого Постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015 року) до державного реєстратора був наданий повний пакет для реєстрації права власності на предмет іпотеки за АТ "Укрсоцбанк", а тому твердження позивача про порушення процедури не заслуговує на увагу.
Вказав, що наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якої набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно, не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.
Також зазначив, що державна реєстрація права власності на підставі Іпотечного договору є законним способом набуття нерухомого майна у власність, оскільки іпотечний договір містив застереження щодо можливості звернення стягнення та визнання права власності на іпотечне майно в разі невиконання або неналежного виконання умов договору.
Також, вказав, що ОСОБА_1 не надано доказів неотримання повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, більш того, до копії позовної заяви додана копія такого повідомлення і не вказано, яким чином її було отримано. Тобто, позивачем не оскаржується, що поштове повідомлення про проведення відповідних дій та попередження про здійснення переоформлення права власності на предмет іпотеки направлено на адресу позивача належним чином.
Також відносно вказаної позивачем нібито відсутності оцінки майна зазначив, що з урахуванням наявності у реєстратора відповідного застереження у договорі іпотеки та направлення іпотекодавцю вимоги про усунення порушень вказане було підставою для здійснення реєстрації права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем.
Щодо дії мораторію на звернення стягнення на предмет іпотеки зазначив, що оскільки Закон №1304-VІІ не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то це не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, що здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки, вживати заходи на примусове виконання таких рішень.

Ухвалою суду від 09.12.2019 року підготовче провадження у цій справі було закрито (а.с.148-150 т.1).

Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 04.02.2020 року постановлено: 
назву третьої особи уточнити та вважати правильною Скадовський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса);
залучити до участі у справі Акціонерне товариство "Альфа-Банк" як правонаступника Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (а.с.206-208 т.1). 

У своїх поданих 10.02.2020 року додаткових поясненнях представник АТ "Альфа-Банк" зазначив, що на момент подання відзиву на позовну заяву йому не були відомі наступні обставини.
А саме наявна оцінка об`єкта іпотеки, а також передано банком копії поштових повідомлень та повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку.
Також, наявна судова практика Верховного Суду про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідному застереженні в іпотечному договорі), який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань не може вважатися примусовим стягненням (відчуженням без згоди власника), оскільки таке право виникло на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі), згоду на яке надано іпотекодавцем шляхом підписання відповідного договору. При цьому було наведено постанову від 15.01.2020 року у справі № 201/344/18, в якій мало місце посилання на висновки Верховного Суду, зроблені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2019 року у справі №464/8589/15-ц та у постанові Великої Палати від 19.06.2019 року у справі №643/17966/14-ц.

У поданій до суду 10.03.2020 року відповіді на додаткові пояснення відповідача позивач зазначив таке.
Вказана банком оцінка майна було проведена без огляду майна, а тому є недійсною. Так, оцінка ТОВ "Антей Ріелті" була проведена того самого дня, коли надійшла і сама заява. Законодавство, зокрема Закон України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" передбачає надання Звіту про оцінку, який повинен бути зареєстрований в єдиній базі даних звітів про оцінку, чого в даному випадку не було. Висновок про вартість об`єкту від 10.12.2018 року, складений ТОВ "Антей Ріелті", не внесений до Єдиної бази даних звітів про оцінку. Крім того, інформацію про вартість майна позивач від відповідача не отримував.
Також зазначив, що повернуті листи 24.12.2018 року за закінченням строку зберігання (лист до Скадовська) та за відсутністю адресата (лист до Херсона) свідчать про те, що він не отримував Повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Крім того, він і не міг отримати листа, оскільки не вказана квартира, зазначений лише номер будинку АДРЕСА_2 без зазначення номеру квартири позивача.
Щодо практики Верховного Суду зазначив, що така неодноразово змінювалася. Зокрема, послався на висновки (постанова від 31.10.2018 року у справі № 465/1310/17, постанова від 03.04.2019 року у справі №686/20502/16-ц), відповідно до яких "звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна". А у постанові Великої Палати від 20.11.2019 року у справі №802/1340/18-а зазначено, що "підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження. Таким чином, у відповідача були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ПАТ "КБ "Приватбанк".
Крім того, вказав, що є невірними і розрахунки заборгованості банку про нібито наявну заборгованість в 93929,87 доларів США станом на 03.12.2018 року, оскільки 20.08.2014 року Постійно діючий Третейський суд при асоціації українських банків у . Києві за позовом ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості виніс рішення, яким стягнув солідарно з них заборгованість у розмірі 577970,75грн. 03.12.2014 року Дніпровський районний суд м. Києва у справі №755/28866/14-ц за заявою ПАТ "Укрсоцбанк" вирішив видати виконавчий лист. На підставі виконавчого листа було відкрито 24.12.2014 року виконавче провадження. Отже, банк в односторонньому порядку змінив умови договору, а тому нарахування відсотків з серпня 2014 року (з дати винесення рішення Третейським судом) є незаконним. Більш того, на прилюдних торгах виконавча служба реалізувала майно позивача, а саме земельну ділянку. Тобто на момент здійснення перереєстрації заборгованості у позивача перед банком не було. 

У судовому засіданні адвокат Шевцов О.С., діючий від імені АТ "Альфа-Банк", правонаступника АТ "Укрсоцбанк", просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов, зокрема, що банком дотримано процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, а також на те, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки такі способи захисту прав як скасування рішення державного реєстратора та запису про державну реєстрацію відносно об`єкта нерухомості не допускаються чинним законодавством, з урахуванням правових позицій Великої Палати Верховного Суду. 

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 25 січня 2021 року позов було задоволено частково. Суд вирішив:
--- скасувати рішення державного реєстратора Скадовської районної державної адміністрації Херсонської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 457462228 від 28.02.2019 на нерухоме майно: двокімнатну квартиру загальною площею 51,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з яким внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності на реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1775912265247 (номер запису про право власності 30498091) за АТ "Укрсоцбанк" (код ЄДРПОУ 00339019);
--- в решті вимог відмовити.

В апеляційній скарзі адвокат Шевцов Олег Сергійович, діючий від імені Акціонерного товариства "Альфа-Банк", просить вказане рішення суду скасувати й ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права. 
Зокрема зазначив, що судом залишено поза увагою встановлений факт невиконання позичальником грошових зобов`язань за кредитним договором, а також наявність в іпотечному договорі застереження про можливість звернення стягнення та визнання права власності на іпотечне майно в разі невиконання умов договору. 
Також, вказав, що судом не враховано й те, що ОСОБА_1 не надано доказів неотримання повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, більш того, до копії позовної заяви додана копія такого повідомлення і не вказано, яким чином її було отримано. Тобто, позивачем не оскаржується, що поштове повідомлення про проведення відповідних дій та попередження про здійснення переоформлення права власності на предмет іпотеки направлено на адресу позивача належним чином.
Також, зазначив, що поза увагою суду залишилось і те, що оскільки Закон №1304-VІІ не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то це не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, що здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки, вживати заходи на примусове виконання таких рішень. При цьому послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі № 753/12729/15-ц.
Також вказав, що суд не звернув увагу на положення пункту 46 Порядку для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає перелік документів, які необхідно подати заявнику. 
Крім того, зазначив, що судом не враховано і того, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушених прав. Зокрема, послався на те, що законодавець, а також практика Верховного Суду фактично обопільно виключили із допустимих варіантів у справах про оскарження дій/бездіяльності державного реєстратора такі способи захисту як скасування рішення такого реєстратора, так і скасування запису про державну реєстрацію відносно об`єкта нерухомості. Інших же позовних вимог не заявлено.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 25.09.2007 року позивач купив спірну двокімнатну квартиру  АДРЕСА_3 , загальною площею 51,3 кв.м, житловою площею 31,4 кв.м (а.с.13 т.1).

Згідно Договором кредиту №Ф070757К від 26.09.2007 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" (Кредитор) та ОСОБА_1 (Позичальник), кредитор надає позичальнику грошові кошти у сумі 43800,00 доларів США, за сплатою 12,5% річних на строк до 24.09.2032 року на наступні цілі: придбання нерухомого майна – двокімнатної квартири АДРЕСА_3 , яка належить позичальнику на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 25.09.2007 року (а.с.109-111 т.1).
Умови вказаного Договору передбачають графік погашення заборгованості та укладення іпотечного договору в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань.
З метою забезпечення зобов`язань за договором кредиту №Ф070757К від 25.09.2007 між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого є акціонерне товариство "Альфа-банк", 26.09.2007 року укладено іпотечний договір №05-23-Ф0701757К-1553, за яким позичальник передав в іпотеку нерухоме майно, а саме – двокімнатну квартиру за номером АДРЕСА_3 , що належала йому на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 25.09.2007 року (а.с.10-12, 13 т.1).

За умовами вказаного іпотечного договору:
--- у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (п.4.1.);
--- іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку" (п.4.5.3.).

Відповідно до Інформації з різних реєстрів щодо об`єкта нерухомого майна (з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна) від 23.05.2019 року вбачається, що право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_4   зареєстровано за АТ "Укрсоцбанк" на підставі рішення державного реєстратора Бабича Владислава Володимировича Скадовської районної державної адміністрації про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 457462228 від 28.02.2019 року (а.с.8, 9).

Ухвалою суду першої інстанції від 18.07.2019 року за клопотанням позивача було витребувано від Скадовської РДА належним чином завірену копію реєстраційної справи щодо вказаної квартири (а.с.57-58 т.1). Така копія реєстраційної справи була надіслана суду листом Скадовської РДА від 06.11.2019 року (а.с.104-121 т.1).

Відповідно до повідомлення USB/416 від 03.12.2018 року, надісланого від АТ "Укрсоцбанк" до позивача ОСОБА_1 , вбачається, що банк вимагає від ОСОБА_1 сплатити борг за кредитним договором, розмір якого станом на 03.12.2018 року складає 93929,87 доларів США, що відповідно до курсу НБУ складає 2650960,54грн. Зазначені складові вказаної суми. 
Також вбачається, що цією вимогою про усунення порушень банк в порядку ст.ст.35, 36 Закону України "Про іпотеку" попереджає, що у випадку невиконання цієї вимоги в 30-денний строк АТ "Укрсоцбанк" має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст.37 Закону України "Про іпотеку". 
Крім того, в даній вимозі було зазначено про анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням у випадку задоволення вимог (а.с.118 т.1).

Згідно копій повідомлень про вручення поштових відправлень від 06.12.2018 АТ "Укрсоцбанк" мав намір повідомити ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням. Так, відповідне повідомлення, яке одночасно містило вимогу про сплату боргу та попередження про намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст.37 Закону України "Про іпотеку", направлялось за адресою зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 на момент укладення іпотечного договору та за адресою квартири, переданої в іпотеку, де на теперішній час проживає іпотекодавець. При цьому, в повідомленні вказані адреси зазначено повністю, а на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, яким спрямовувалося повідомлення за адресою: АДРЕСА_4 , не вказано номер квартири (а.с.113, 114, 118 т.1).
Зазначені рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, наявні в матеріалах реєстраційної справи, що були надані суду, при цьому підписи ОСОБА_1 про їх отримання відсутні.

Як вбачається з копій конвертів, якими спрямовувалися повідомлення банку на адресу ОСОБА_1 , що були надані відповідачем, наявні довідки відділення Укрпошти з відміткою про повернення поштового відправлення за закінченням встановленого строку зберігання (а.с.232, 233 т.1).

28.02.2019 державний реєстратор Скадовської районної державної адміністрації Херсонської області Бабич В.В., розглянувши заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 27.02.2019 року за реєстраційним номером 32887207, яку подав АТ "Укрсоцбанк" для проведення державної реєстрації права власності, вирішив провести державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна, на квартиру АДРЕСА_3 за АТ «Укрсоцбанк (а.с.120 т.1).

Відповідно до Довідки-розрахунок заборгованості станом на 03.12.2018 року за вказаним кредитним договором така складає 93929,87 доларів США (еквівалент 2650960,54грн) (а.с.230 т.1).

За Висновком про вартість об`єкту оцінки від 10.12.2018 року, складеним ТОВ "Антей Ріелті" ринкова вартість квартири АДРЕСА_3 (складається із 2-х кімнат, занальна площа 51,3 кв.м, житлова площа 31,4 кв.м, власник – ОСОБА_1 , заява на проведення оцінки – 10.12.2018 року) складає 627897,00грн (без ПДВ) (а.с.234 т.1).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що державна реєстрація за АТ "Укрсоцбанк" права власності на спірну квартиру проведена державним реєстратором без дотримання Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а тому відповідне рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності є протиправним. У справі відсутні докази отримання іпотекодавцем вимоги банку про усунення порушень та попередження про намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст.37 Закону України "Про іпотеку". 
Також суд виходив з того, що вимога про скасування рішення державного реєстратора є належним способом захисту, оскільки в результаті його скасування повністю відновлюється порушене право на відновлення права власності на предмет іпотеки, який перебуває у володінні позивача. Натомість вимога про скасування запису державного реєстратора задоволенню не підлягає, оскільки такий спосіб судового захисту не зможе забезпечити і гарантувати позивачеві відновлення порушеного права.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є правильним по суті.

Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України “Про іпотеку” у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно із ч.1 ст.36 Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до положень ст.37 вказаного Закону:
--- іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання (ч.1);
--- рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді (ч.4);
--- іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя (ч.5).

Відповідно до ч.1 ст.38 вказаного Закону, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч.3 ст.10 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”,  державний реєстратор:
1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:
відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;
відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;
відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;
наявність обтяжень прав на нерухоме майно;
наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;
2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Згідно із положеннями ст.23 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”:
--- розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором виключно, зокрема, у такому випадку: подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством (п.1 ч.1);
--- державний реєстратор у строк, встановлений для державної реєстрації прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та невідкладно повідомляє про це заявника (ч.2);
--- якщо заявник протягом 30 робочих днів з моменту отримання рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав виконав вимоги державного реєстратора, зазначені у відповідному рішенні, розгляд заяви відновлюється на підставі рішення державного реєстратора про відновлення розгляду заяви (ч.3);
--- рішення повинно містити вичерпний перелік підстав для зупинення розгляду заяви. Державний реєстратор не має права вимагати від заявника надання інших документів, крім тих, відсутність яких стала підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви, якщо інше не випливає з документів, що надані додатково (ч.4);
--- у разі невиконання заявником зазначених у рішенні вимог у строк, встановлений у частині третій цієї статті, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав (ч.5).

Відповідно до п.57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (затвердженого Постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015 року) для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

За п.61 вказаного Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:
1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;
2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;
3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Щодо доведеності факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя.

Апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність доказів отримання іпотекодавцем вимоги банку про усунення порушень та попередження про намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст.37 Закону України "Про іпотеку" і, відповідно, про недотримання банком процедури, передбаченої законодавством для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань. 

При цьому слід враховувати той факт, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя та взагалі немає належних повідомлень про отримання зазначених вимог позивачем, про що правильно зазначив суд першої інстанції. Адже надані АТ "Укрсоцбанк" копії конвертів та рекомендованих повідомлень з відміткою про невручення у зв`язку з "закінченням терміну зберігання" не є доказом вручення кореспонденції. 

Підтвердженням надіслання банком іпотекодавцю письмової вимоги щодо усунення виконання договору позики, а отже, й завершення 30-денного строку з моменту її отримання, є повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" від 12 травня 2006 року № 211.

У п.3 ч.1 ст.24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам Закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2019 у справі №139/929/17.

Отже, саме по собі дане порушення процедури є підставою для відмови у державній реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. 

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно, не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Однак, при цьому має бути витримана відповідна процедура.

Щодо тимчасового мораторія на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження.

Апеляційний суд також вважає за необхідне зазначити й таке.

Згідно з Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", який набрав чинності 07.06.2014 року, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами – резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
--- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
--- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку (п.1). 

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Вказаний Закон встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

У цій справі позивач вказує, що він постійно проживає у спірній квартирі за адресою:  АДРЕСА_1 , іншого житла не має.Представник відповідача проти цього не заперечує.

З матеріалів справи вбачається, що предмет іпотеки підпадає під дію вказаного вище закону:
--- квартира є предметом іпотеки;
--- вона виступає як забезпечення зобов`язань позичальника та майнового поручителя за споживчим кредитом, наданими йому кредитною установою – резидентом України в іноземній валюті;
--- вказана квартира використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у позичальника/майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
--- площа квартири не перевищує 140 кв. метрів.

       Апеляційний суд зважає на те, що вказане рішення державного реєстратора від 28.02.2019 року прийнято в період дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів і іноземній валюті", який забороняв примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна , яке є предметом іпотеки, за споживчими кредитами в іноземній валюті.

Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна.
За наслідками прийнятого державним реєстратором рішення про проведення державної реєстрації права власності на спірні квартири за банком за відповідним застереженням в іпотечному договорі, фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". 

Така ж позиція викладена і в багатьох постановах Верховного Суду, зокрема від 31.10.2018 року у справі №465/1310/17, від 17.04.2020 року у справі №661/5615/18, від 20.11.2019 року у справі №802/1340/18-а. 

При цьому, в зазначеній постанові від 20.11.2019 року у справі №802/1340/18-а Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що "підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження. Таким чином, у відповідача були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ПАТ "КБ "Приватбанк".

Отже, зважаючи на вказане, у реєстратора були підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за іпотекодержателем АТ "Укрсоцбанк", правонаступником якого є АТ "Альфа-Банк". 

Тобто, незалежно від іншого, наявність мораторію також є підставою для відмови у державній реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує те, що Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" втратив чинність 21 квітня 2021 року, однак він був чинний на час виникнення спірних правовідносин. 

Щодо оцінки предмета іпотеки.

Також, враховує, що під час здійснення реєстрації права власності на нерухоме майно позивачів за АТ "Укрсоцбанк" по суті не здійснювалася оцінка предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, що є порушенням ст.37 Закону України "Про іпотеку" та порушує права власників нерухомого майна. Наявний Висновок про вартість об`єкту оцінки від 10.12.2018 року, складений ТОВ "Антей Ріелті", не може замінити собою Звіт про оцінку, складений у відповідності до вимог Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність". Вказана банком оцінка майна була проведена без огляду майна. Закон України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" передбачає надання Звіту про оцінку, який повинен бути зареєстрований в єдиній базі даних звітів про оцінку, чого в даному випадку не було. 

Порядок ведення єдиної бази даних звітів про оцінку затверджено наказом Фонду державного майна України 17 травня 2018 року № 658 (у редакції наказу Фонду державного майна України від 12 січня 2021 року № 24) та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 червня 2018 р. за № 677/32129.

Висновки.

Отже, наявне порушення процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що тягне за собою необхідність визнання недійсним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію за АТ "Укрсоцбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Альфа-Банк", права власності на спірну квартиру.

Щодо посилання відповідача АТ "Альфа-Банк" на неналежність способу захисту шляхом скасування рішення державного реєстратора, то суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що оскарження іпотекодавцем у суді рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, прямо передбачено статтею 37 Закону України "Про іпотеку" (в редакції, діючій на момент вирішення спору). А тому обґрунтовано вважав, що вимоги позову в частині скасування рішення державного реєстратора Скадовської районної державної адміністрації про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.02.2019 року є правомірними та підлягають задоволенню.

Крім того, з приводу належного способу захисту слід зазначити й таке.

У постанові Верховного Суду від 20.08.2020 року у справі № 916/2464/19 зазначено таке:
"За змістом пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
6.13. Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.
6.14. У частині другій статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній до 16.01.2020, яка діяла на час прийняття оскарженого рішення державного реєстратора) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування.
Зокрема, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.
6.15. Однак, згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" викладено у новій редакції.
Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній із 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
6.16. Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення судом апеляційної інстанції оскарженої постанови у справі), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.
При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
6.17. Викладене свідчить, що з 16.01.2020, тобто на час ухвалення оскаржуваної постанови апеляційного господарського суду, такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачав, тому апеляційний господарський суд помилково констатував необхідність використання позивачем такого способу судового захисту, який в практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачеві відновлення порушеного права, а отже неспроможний надати особі ефективний захист її прав.
6.18. Водночас колегія суддів зазначає, що у пункті 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" передбачено, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до набрання чинності цим Законом.
6.19. Отже, за змістом вказаної норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16.01.2020 року спосіб захисту у вигляді скасування запису вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". 

Тобто, як правильно вказав суд першої інстанції, на теперішній час такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачає. 

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23.06.2020 у справах №906/516/19, №905/633/19, №922/2589/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 03.09.2020 у справі №914/1201/19, від 28.10.2020 у справі 910/10963/19.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами та є такими, що висновків суду не спростовують. 
Зокрема, не приймаються до уваги посилання скаржника на встановлений факт невиконання позичальником грошових зобов`язань за кредитним договором та наявність в іпотечному договорі застереження про можливість звернення стягнення та визнання права власності на іпотечне майно в разі невиконання умов договору. При цьому апеляційний суд виходить з того, що вказаний факт сам по собі не може слугувати підставою для визнання законним перехід права власності на іпотечне майно від іпотекодавця до іпотекодержателя при наявності порушень відповідної процедури. 
Також, за відсутності належних доказів слід залишити поза увагою й посилання на належне вручення позивачу повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Як встановлено судом, надані АТ "Укрсоцбанк" копії конвертів та рекомендованих повідомлень з відміткою про невручення у зв`язку з "закінченням терміну зберігання" не є доказом вручення відповідної кореспонденції.
Також, підлягають відхиленню посилання скаржника на те, що закон про мораторій не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань. При цьому апеляційний суд враховує те, що, як вже вказувалось, стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження. Таким чином, у реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за банком. Таким є й ряд висновків Верховного Суду, зроблених у зазначених вище постановах, у тому числі й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 року у справі №802/1340/18-а, прийнятій пізніше, ніж та, на яку послався скаржник і в якій обставини справи не є подібними (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі № 753/12729/15-ц). 
Також, не можуть бути прийняті до уваги посилання на положення пункту 46 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. При цьому апеляційний суд виходить з того, що у справі за встановлених обставин саме і вбачається порушення вказаної норми, адже, як вже вказувалось, в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя та взагалі немає належних повідомлень про отримання зазначених вимог позивачем, про що правильно зазначив суд першої інстанції. 
Крім того, слід залишити поза увагою й посилання скаржника на обрання позивачем неправильного способу захисту порушених прав, оскільки таке твердження є необґрунтованим. При цьому апеляційний суд виходить з того, що оскарження іпотекодавцем у суді рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, прямо передбачено статтею 37 Закону України "Про іпотеку" (в редакції, діючій на момент вирішення спору). Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, частиною 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав майно та їх обтяжень" у чинній редакції передбачено, що способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. 
Тобто, на теперішній час такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачає. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23.06.2020 у справах №906/516/19, №905/633/19, №922/2589/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 03.09.2020 у справі №914/1201/19, від 28.10.2020 у справі 910/10963/19.

Оскільки суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду – без змін. 

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Шевцова Олега Сергійовича, діючого від імені Акціонерного товариства "Альфа-Банк", залишити без задоволення.

       Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 25 січня 2021 року залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Дата складення повного тексту постанови – 26 травня 2021 року. 

Головуючий                                        _ _ _ _ _ _ _ _ _ _                   В.В. Майданік

Судді:                                                _ _ _ _ _ _ _ _ _ _                  О.В. Кутурланова

                                               _ _ _ _ _ _ _ _ _ _         Н.В. Орловська