УХВАЛА
 
24 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 272/450/18
провадження № 61-8956св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Крата В. І., Русинчука М. М., 
 
учасники справи:
 
позивач - сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Хлібороб»,
відповідачі: ОСОБА_1 , товариство з обмеженою відповідальністю «Жива Нива», 
третя особа - Комунальне підприємство «Центр державної реєстрації»,
 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібороб» на постанову Житомирського апеляційного суду від 27 березня 2019 року в складі колегії суддів Галацевич О. М., Борисюка Р. М., Микитюк О. Ю.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У квітні 2018 року СТОВ «Хлібороб» звернулося в суд із позовом до  ОСОБА_1 , ТОВ «Жива Нива» про визнання договору недійсним, скасування державної реєстрації, визнання договору поновленим та визнання додаткової угоди укладеною. 
 
Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 27 листопада 2018 року позов задоволено частково:
- визнано недійсним договір оренди землі від 22 листопада 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Жива Нива»;
- скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень номер 38376202 від 28 листопада 2017 року, прийняте державним реєстратором Житомирської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Богушем О. В.;
- визнано поновленим договір оренди землі від 21 вересня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та СТОВ «ХЛІБОРОБ» щодо земельної ділянки загальною площею 2,9417 га, кадастровий номер 1820388600:03:000:0160.
 
Постановою Житомирського апеляційного суду від 27 березня 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «Жива Нива» задоволено: рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 27 листопада 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в позові.
 
У травні 2019 року СТОВ «Хлібороб» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову апеляційного суду та просило її скасувати як прийняту з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, й залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2019 року відкрито касаційне провадження в справі. 
 
Предметом позову в справі, що переглядається, є, зокрема, поновлення договору оренди земельної ділянки на підставі наявності в орендаря (СТОВ «Хлібороб») переважного права на укладення договору оренди на новий строк. 
 
Задовольняючи позов СТОВ «Хлібороб» частково, суд першої інстанції виходив із того, що:
- відповідач ОСОБА_1 заперечує проти укладення додаткової угоди до договору оренди землі зі зміною його істотних умов;
- позивач продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору;
- орендодавець не подавав позивачеві письмового повідомлення про відмову в поновленні договору оренди;
- позивач дотримався порядку та строків повідомлення орендодавця про наміри продовжити договір оренди землі;
- у відповідності до імперативної норми, яка міститься в частині шостій статті 33 Закону України «Про оренду землі», договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову СТОВ «Хлібороб», апеляційний суд послався на те, що стаття 33 Закону України «Про оренду землі» містить дві окремі підстави для поновлення договору: переважне право орендаря на укладення договору на нових умовах (частини перша-п`ята) та пролонгація договору на тих самих умовах у зв`язку з продовженням фактичного користування (частина шоста); зміна умов договору у будь-якій частині виключає продовження договору з підстав частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі».
 
Водночас ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 січня 2021 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 903/1030/19 (провадження № 12-4гс21) за позовом ФОП ОСОБА_2 до Луцької міської ради про визнання договору оренди землі поновленим.
 
Направляючи справу № 903/1030/19 (провадження № 12-4гс21) на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважала за необхідне відступити від висновку щодо застосування положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка була чинною до 15 липня 2020 року), викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року в справах № 313/350/16-ц (провадження № 14-97цс20) і №159/5756/18 (провадження № 14-99цс20), зазначивши, що: «переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк (частини перша-п`ята статті 33 Закону) потрібно відрізняти від поновлення договору оренди землі (частина шоста статті 33 вказаного Закону), а ототожнення цих двох відмінних правових конструкцій є безпідставним, оскільки при поновленні договору відбувається продовження договірних відносин після закінчення строку договору оренди землі на той же строк та з умовами, що були передбачені у договорі оренди землі, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою і відсутні заперечення орендодавця протягом одного місяця. Сутністю ж переважного права є укладення договору оренди землі на новий строк зі встановленням за домовленістю сторін умов, відмінних від існуючих, а не його автоматичне поновлення. Тобто переважне право орендаря стосується укладення нового договору оренди землі на новий строк і з новими умовами. З огляду на викладене колегія суддів вважає, що законодавець ототожнив не поняття "переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк" та "поновлення договору оренди землі" (за висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 22.09.200 у справах № 313/350/16-ц і №159/5756/18), а поняття "укладення договору оренди землі на новий строк" та "поновлення договору оренди землі". Натомість "переважне право" стосується процедури та порядку, які можуть бути реалізовані стороною відповідно до норм частин першої-п`ятої статті 33 Закону в редакції, яка була чинною до 15.07.2020».
 
Ухвалою Великої Палати Верховного суду від 09 лютого 2021 року справу № 903/1030/19 (провадження № 12-4гс21) прийнято до провадження та призначено до розгляду.
 
Правовідносини, спір з приводу яких вирішується у цій справі, є подібними до правовідносин, які є предметом розгляду у справі № 903/1030/19 (провадження № 12-4гс21).
 
У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється в випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.
 
Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
   
УХВАЛИВ :
 
Зупинити касаційне провадження в справі № 272/450/18 за позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібороб» до  ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Жива Нива» про визнання договору недійсним, скасування державної реєстрації, визнання договору поновленим та визнання додаткової угоди укладеною до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 903/1030/19 (провадження № 12-4гс21).
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                          Н. О. Антоненко
 
                                                                                              В. І. Крат
 
                                                                                                                     М. М. Русинчук