Номер провадження: 22-ц/813/3850/21 
Номер справи місцевого суду: 501/2978/19
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Гірняк Л.А.,
Комлевої О.С.,
               за участю:
               секретаря                        Хухрова С.В.,
               апелянта                         ОСОБА_1 ,
               представника апелянта         ОСОБА_1 - адвоката Булгакової Т.В.,
               позивача                         ОСОБА_2 ,
               представника позивача         ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , 

       розглянувши у відкритому судовому засіданніапеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Булгакової Т.В., на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 02 вересня 2020 року у цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 , третя особа - Виконавчий комітет Чорноморської міської ради, в особі органу опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні дитини, 
встановив:
       
       28.08.2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні дитини (а.с.1-3). 
В обґрунтування свого позову вказував, що відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою, вони не можуть досягти згоди щодо графіку спілкування з дитиною, а тому позивач просив суд: 
- встановити порядок участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом визначення систематичних побачень батька з донькою за місцем її проживання чи перебування, в інших загальнодоступних місцях:
- кожного понеділка, середи та п`ятниці з 18.00 до 21.00 години;
- забирати доньку до себе додому на непарні вихідні дні з п`ятниці 0 18.00 години до 16.00 години неділі;
- на особисті побачення з донькою у святкові дні Нового року, Різдва Христова, Світлої Пасхи, Дня незалежності України, інші державні свята, в день її народження за місцем її проживання чи перебування, за місцем проживання матері та в інших загальнодоступних місцях з 14.00 години до 16.00 години;
- на спільний відпочинок з донькою взимку та влітку щорічно протягом 15 календарних днів для оздоровлення дитини (за бажанням дитини) за попередньою домовленістю з матір`ю;
- не необмежене спілкування з донькою особисто засобами телефонного, поштового, електронного зв`язку. 

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 02 вересня 2020 року позов задоволений частково (а.с.120-126). 
Встановлено порядок участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом визначення систематичних побачень батька з донькою за місцем її проживання чи перебування, в інших загальнодоступних місцях:
- кожного понеділка, середи та п`ятниці з 18.00 до 20.00 години;
- кожної суботи з 10.00 до 13.00 години;
- у святкові дні Нового року, Різдва Христова, Світлої Пасхи, Дня незалежності України, інші державні свята, в день її народження (за бажанням дитини) протягом двох годин, за попередньою домовленістю з матір`ю;
- спільний відпочинок взимку та влітку щорічно протягом 15 календарних днів для оздоровлення дитини (за бажанням дитини) за попередньою домовленістю з матір`ю;
- спілкування з донькою особисто засобами телефонного, поштового, електронного зв`язку. 
В задоволенні решти вимог відмовлено.
       
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Булгакової Т.В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 02 вересня 2020 року та постановлення нового, яким позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити частково, встановивши наступний порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною:
       - систематичні побачення батька ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_4 за місцем її проживання чи перебування та в інших загальнодоступних місцях, кожної середи з 18.00 до 20.00 години та кожної суботи з 10.00 до 13.00 години, у присутності матері; 
        - побачення з донькою (за бажанням дитини) у святкові дні та в день її народження протягом двох годин за місцем її проживання чи перебування та в інших загальнодоступних місцях, за попередньою домовленістю, у присутності матері.
       - спільний відпочинок з донькою взимку та влітку щорічно протягом 15 календарних днів для оздоровлення дитини - по досягненню нею 7 річного віку (а.с.129-132).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав. 

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Крім того, згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У п.п. 1,3 ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно зі ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.
Частинами 1 та 2 ст. 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).
Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини.
Як вбачається з матеріалів справи 14.10.2014 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.6).
Від шлюбу у сторін є донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7)
Після припинення шлюбних відносин донька залишилась проживати мешкати з матір`ю, що підтверджується довідкою про склад зареєстрованих в квартирі (а.с.26).
Висновком Чорноморської міської ради Одеської області, як органу опіки та піклування від 27.11.2019 року встановлено наступний порядок спілкування батька ОСОБА_2 з донькою: 
- кожного понеділка, середи та п`ятниці з 18.00 до 20.00 години;
- кожної суботи з 10.00 до 13.00 години;
- у святкові дні за попередньою домовленістю з матір`ю (а.с.60-61).
Суд першої інстанції вірно врахував, що орган опіки та піклування висловлював свою позицію з приводу дотримання прав та забезпечення інтересів дитини під час розгляду цієї справи, надавши висновок від 27.11.2019 року «Про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні дитини» (а.с.60-61).

З огляду на викладене, органом опіки та піклування виконано вимоги частин 4 та 5 ст. 19 СК України щодо участі у вирішенні спору про участь батьків у вихованні дитини.

Встановивши, що права ОСОБА_2 як батька дитини, порушуються її матір`ю, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визначення способу участі батька у вихованні і спілкуванні з дитиною, шляхом встановлення графіка його систематичних побачень із сином.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далів - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в особі  представника адвоката Булгакової Т.В.,  залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 02 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 31.05.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду:                 С.М. Сегеда

                Л.А. Гірняк

                О.С. Комлева