Ухвала
Іменем України 
31 травня 2021 року
м. Київ                                                                                                                                               
справа № 342/1/19
провадження № 51-2639ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів:                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2020 року та  ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року щодо ОСОБА_6 ,
встановив:
Зі змісту касаційної скарги убачається, що представник потерпілої 
не погоджується з вказаними судовими рішеннями.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог п. 4  ч. 2, ч. 3 та ч. 6 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, та думка особи, яка подає скаргу, з приводу її участі у касаційному розгляді. Крім того, до касаційної скарги додаються її копії з додатками в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що  не  були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. 
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону             (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого 
(ст. 414 КПК України). 
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно 
до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. 
Однак, всупереч вищевказаному представник потерпілої у своїй касаційній 
скарзі, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, як на підставу для скасування оскаржуваних судових рішень, доводів 
на обґрунтування зазначеної позиції з урахуванням положень ст. 412 КПК України 
не наводить.
Крім того, представник потерпілої, вказуючи на незаконність судових рішень 
з підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК України, лише формально посилається на несправедливість призначеного засудженому покарання через суворість, при цьому не наводить доводів щодо його явної несправедливості 
з огляду на положення ст. 414 КПК України.
Також представник потерпілої у касаційній скарзі, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та посилається на неповноту судового розгляду, що в силу 
статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Окрім зазначеного, усупереч ч. 3 ст. 427 КПК України, представник потерпілої 
у скарзі не зазначає чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.
Крім того, до касаційної скарги не додано копій доданих до неї додатків у кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження, як це визначено ч. 6 ст. 427 КПК України. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху. 
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд 
постановив:
Касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_4 – адвоката 
ОСОБА_5 на вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2020 року та  ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року щодо ОСОБА_6 залишити без руху і надати йому 
для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                       ОСОБА_3